КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6593/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року місто Київ

справа №756/9622/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 - Остащенко Олесі Миколаївни на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат, постановлену під головуванням судді Жука М.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни, стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. щодо повернення виконавчого документа без виконання неправомірними.

Повідомлення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. від 08 жовтня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу відносно боржника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» без прийняття до виконання скасовано.

Зобов'язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцьку А.С. вжити заходи, передбачені ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» та прийняти до виконання виконавчий лист №756/9622/18, виданий 15 вересня 2021 року Оболонським районним судом міста Києва.

У грудні 2021 року представник заявника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. звернулася до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 7875 грн.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що при постановленні ухвали за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С., суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Вказувала, що суд першої інстанції не зверну увагу на те, що за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 500 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник боржника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу суду скасувати та задовольнити вимогу про стягнення з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7875 грн.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції, порушуючи принцип диспозитивності та змагальності, безпідставно виконав роль захисника учасника справи, самостійно, без клопотання, вирішив питання про зменшення витрат на правову допомогу, чим порушив норми процесуального права.

Вказувала, що дійсність витрат на правову допомогу, доведено належними доказами, при цьому суд першої інстанції не спростував, що надана правова допомога в тій формі яка була надана (консультація, аналіз судової практики, складання скарги) або час, що витрачено було завищено.

Зазначала, що суд першої інстанції не проаналізував та не надав оцінки складності справи, й відповідність чи не відповідність гонорару адвоката в розмірі 7875 грн. за надану допомогу (виконану роботу) в даній справі.

21 липня 2022 року від Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника боржника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. надійшло клопотання, в якому остання просила розглядати справу у її відсутність та відсутність ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справуу відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.452 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язанихз розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої -четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст.141 ЦПК Українивідмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв'язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об'єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Разом з тим, суд першої інстанції без клопотання суб`єкта оскарження вирішив питання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до 500 грн., чим порушив вимоги процесуального законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції без клопотання, вирішив питання про зменшення витрат на правову допомогу, знайшли своє підтвердження.

Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 22 червня 2018 року у розмірі 6336,14грн., що становить заборгованість за тілом кредита.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 177,93 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6083,70грн.

15 вересня 2021 року на виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання.

08 жовтня 2021 року державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (містаКиїв) Левіцькою А.С. винесене повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що у виконавчому документі, пред`явленомудля виконання, зазначено скорочену назву юридичної особи.

Не погоджуючись з діями державного виконавця Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (міста Київ) Левіцької А.С. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08 жовтня 2021 року 367009773/1, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.М.

У скарзі на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.М. представник заявника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. зазначила, що судові витрати заявника на професійну правничу допомогу у даній справі становлять 9875 грн.

У грудні 2021 року представник заявника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. звернулася до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 7875 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником заявника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. було надано копії: договору №23 про надання правової допомоги від 11березня 2021 року, додаткової угоди №2 до договору №23 про надання правової допомоги від 11березня 2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера №88 від 10 грудня 2021 року на суму 9875 грн., акту виконаних робіт до договору №23 про надання правової допомоги від 11березня 2021 року.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 10 грудня 2021 року до договору №23 про надання правової допомоги від 11 березня 2021 року в процесі виконання умов договору адвокатське бюро надано клієнту ОСОБА_1 правову допомогу:

проведення зустрічі з клієнтом і консультації щодо оскарження дій державного виконавця - 30 хв., 350 грн.;

аналіз законодавства, судової практики - 4 год., 2800 грн.;

складання скарги на дії та бездіяльність державного виконавця - 5 год., 3500 грн.;

підготовка, формування скарги, направлення скарги всім учасникам, направлення скарги до суду - 1,45 год., 1225 грн. разом кількість витраченого часу та наданих послуг становить 11.15 год., 7875 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вказував на те, що час та обсяг робіт, який витрачений адвокатом Остащенко О.М. не відповідає співмірності коштів, які намагається стягнути ОСОБА_1 . Зазначав, що не враховано критерій реальності адвокатських витрат.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд скарги на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.М. у суді першої інстанції проводився без участі заявника, суб`єкта оскарження та стягувача. Державний виконавець Левіцька А.М. не повідомлялася про судовий розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, а відтак остання не мала змоги висловити свої заперечення щодо вказаної заяви.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги заперечення Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не співмірності витрат на правову допомогу.

Колегія суддів критично оцінює витрачений час на аналіззаконодавства, судової практики, складання скарги на дії та бездіяльність державного виконавця з урахуванням того, що дана справа не великої складності.

Крім того, такі послуги, а саме: проведення зустрічі з клієнтом і консультації щодо оскарження дій державного виконавця, аналіззаконодавства, судової практики зводяться до єдиної дії - формування правової позиції сторони у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що надані представником заявника документи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7875 грн., оскільки вказаний розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у заяві представника заявника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7875 грн. є завищеними, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу ОСОБА_1 робіт, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3150 грн., а саме:

проведення зустрічі з клієнтом і консультації щодо оскарження дій державного виконавця - 30 хв., 350 грн.;

аналіз законодавства, судової практики - 1 год., 700 грн.;

складання скарги на дії та бездіяльність державного виконавця - 2 год., 1400 грн.;

підготовка, формування скарги, направлення скарги всім учасникам, направлення скарги до суду - 1 год., 700 грн. Разом кількість витраченого часу та наданих послуг складає 4,5 год., що становить 3150грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3150 грн. колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

З огляду на вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3150 грн.

А відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про стягнення з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 3150 грн. витрат на правову допомогу.

Крім того, представник заявника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. в апеляційній скарзі просила стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені за розгляд справи у суді апеляційної інстанції: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7525 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником заявника ОСОБА_1 - Остащенко О.М. було надано копії: квитанціїдо прибуткового касового ордера №90 від 14 лютого 2022року на суму 7525 грн., актувиконаних робіт від 14 лютого 2022 року до договору №23 про надання правової допомоги від 11 березня 2021 року.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 14 лютого 2022 року до договору №23 про надання правової допомоги від 11 березня 2021 року в процесі виконання умов договору адвокатське бюро надано клієнту ОСОБА_1 правову допомогу:

аналіз ухвали, що оскаржується на предмет її обґрунтованості та наявності підстав для оскарження - 45 хв., 525 грн.;

аналіз судової практики - 3 год., 2100 грн.;

складання апеляційної скарги - 6 год., 4200 грн.;

сплата судового збору за подачу апеляційної скарги, формування апеляційної скарги, подача до суду - 1 год., 700 грн. Разом кількість витраченого часу та наданих послуг становить 10,45 год., 7525 грн.

Вказаний розмір витрат на правову допомогу також не відповідають складності справи, обсягу та часу необхідного для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу ОСОБА_1 робіт, отже, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2800 грн., а саме:

аналіз ухвали, що оскаржується на предмет її обґрунтованості та наявності підстав для оскарження - 30 хв., 350 грн.;

аналіз судової практики на предмет оскарження ухвали - 1 год., 700 грн.;

складання апеляційної скарги - 2 год., 1400 грн.;

сплата судового збору за подачу апеляційної скарги, формування апеляційної скарги, подача до суду - 30 хв., 350 грн. Разом кількість витраченого часу та наданих послуг складає 4 год., що становить 2800 грн.

Також підлягають стягненню з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витрат зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, співмірності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу та стягнення з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судових витрат понесених за розгляд справи у суді апеляційної інстанції: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2800 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - Остащенко Олесі Миколаївни -задовольнитичастково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника боржника ОСОБА_1 - Остащенко Олесі Миколаївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: місто Київ, вул. Різницька, 11-Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3150 грн. понесені при розгляді справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: місто Київ, вул. Різницька, 11-Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати понесені за розгляд справи у суді апеляційної інстанції: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2800 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: