ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2482/22 Справа № 175/3178/19 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-банк»

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Людмила Олександрівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 липня 2019 року приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. відкрито виконавче провадження № 59669531 на підставі виконавчого напису № 172 від 08 лютого 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О., про звернення стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер -01-137-0109, площею 0,060 гектарів, цільового призначення - для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, зокрема, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

З урахуванням викладеного, вважав, що заборгованість, яка стала підставою для стягнення не є безспірною, тому просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис від 08 лютого 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №172 про звернення стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер -01-137-0109, площею 0,060 гектарів, цільового призначення - для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідач не дотримався вимоги законодавства про завчасне повідомлення боржника про наявність і розмір заборгованості. Крім того, виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку з дня виникнення у Банку права вимоги та в заяві про вчинення виконавчого напису останнім не обґрунтовано дату виникнення права вимоги, враховуючи, що останній платіж було здійснено 13 листопада 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням, АТ «Альфа-банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не надано жодних підтверджень, вчинених останнім на погашення боргу чи відсутності такої заборгованості. Боржнику було повідомлено про необхідність погашення кредитної заборгованості, а отже останній знав про існування заборгованості. Стверджує, що стягувач надав нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, тому висновки суду про наявність підстав для задоволення визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. вчинено виконавчий напис № 172 про звернення стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер -01-137-0109, площею 0,060 гектарів, цільового призначення - для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (далі - Предмет іпотеки).

Власником предмета іпотеки є ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ МІ53144, виданий Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області 08 жовтня 2007 року, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №35.

Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору земельної ділянки 800003676- Д посвідченого 21 квітня 2008 року, Ярмолюк М.М., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1931, (далі Іпотечний договір), було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по кредитному договору №800003676 від 21 квітня 2008 року (далі - Кредитний договір), кредитором за яким є АТ «Альфа-банк». Строк платежу за Кредитним договором настав. Позичальником по Кредитному договору є ОСОБА_1

29 липня 2019 року приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. відкрито виконавче провадження № 59669531 з примусового виконання виконавчого напису № 172 (а.с.81).

З виписки по рахунку позивача вбачається, що заборгованість обчислюється за період з 21 серпня 2015 року по 21 жовтня 2018 року, виконавчий напис вчинено за цей же період, що перевищує трирічний строк. Проте в заяві про вчинення виконавчого напису не обґрунтовано дату виникнення в Банку права вимоги, враховуючи, що останній платіж було здійснено 13 листопада 2016 року.

Крім того, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, виходячи із того, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 800003676 від 21 квітня 2008 року у розмірі 214 566,32 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 181 023,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 430,04 грн., заборгованості за пенею у розмірі 23 113,28 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 145,66 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року в частині позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання положення кредитного договору недійсним змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року в частині позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

П.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами виконавчого напису передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Положеннями ст. 50 Закону «Пронотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 липня 2017 року у справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості, та належного повідомлення про наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, не спростовано пропуск строку для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, суд першої інстанції надавши належну оцінку наданим доказам у їх сукупності, дійшов правильного висновку про вчинення виконавчого напису нотаріусом без дотримання встановлених вимог законодавства, та наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про належне повідомлення позивача щодо наявності заборгованості суд не приймає до уваги, оскільки з наданих на підтвердження даного факту документів вбачається, що відправлення здійснювалось, однак доказів отримання позивачем суду, ані першої, ані апеляційної інстанції не надано.

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку щодо допущення судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-банк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова