Справа №339/304/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сметанюка В.Б.,

секретаря судового засідання Латик В.Є.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником вказаного житлового будинку, де проживає разом із сином. У будинку також зареєстрована на проживання колишня невістка, відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка в 2011 році після розлучення із сином, добровільно, забравши свої особисті речі, виселилася з будинку та виїхала в Німеччину, де має житло та постійну роботу. З того часу вона більше не приїжджала, комунальні послуги не сплачувала, не здійснювала догляд та ремонтні роботи у будинку, що свідчить про втрату інтересу до даного житла. Реєстрація відповідачки в належному позивачці будинку створює їй незручності та чинить перешкоди у користуванні будинком, зокрема вона не може розпоряджатися домоволодінням на власний розсуд, а також позбавлена можливості отримувати житлову субсидію. Добровільно виписатись ОСОБА_2 відмовляється, в зв`язку з чим позивачка змушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві; не заперечила проти ухвалення заочного рішення в справі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, причину своєї неявки суд не повідомила, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади (а.с. 25, 30). Відзиву на позов відповідачкою не подано.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (сусіди) пояснили, що ОСОБА_2 є колишньою невісткою ОСОБА_1 , в будинку по АДРЕСА_1 не проживає з 2013 року, так як постійно перебуває закордоном.

Враховуючи згоду позивачки, суд, керуючись вимогами ст. 280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши думку позивачки, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Копія договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки серії ВАЕ № 287136 від 27.02.2003, який зареєстрований в реєстрі за № Д-108 (а.с. 5) та копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 332029 від 10.04.2003 (а.с. 6) свідчать про те, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією будинкової книги у вказаному будинку зареєстровані на проживання: позивачка ОСОБА_1 , її син ОСОБА_5 та невістка, відповідачка по справі ОСОБА_6 (а.с. 10-12).

Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11 січня 2022 року, 20 квітня 2022 року, 03 жовтня 2022 року стверджується, що ОСОБА_2 , зареєстрована, але не проживає у будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки фактично проживає закордоном.

Також факт непроживання відповідачки в домоволодінні позивачки понад один рік підтвердили, допитані в судовому засіданні свідки.

Отже, судом встановлено, що позивачка є власником майна будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і в силу ст. 391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачка на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування.

Відповідачка не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, що створює для позивачки незручності у реалізації права власності та користування будинковолодінням, отримання соціальних пільг.

Суд вважає, що формальна реєстрація відповідачки у будинковолодінні, яке належить позивачці на праві власності, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що колишня невістка позивачки по справі відповідачка ОСОБА_2 не проживає в будинковолодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинковолодіння та не приймає участі у спільному побуті, а її реєстрація у будинковолодінні перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд тільки через те, що за реєстрацією у належному їй будинковолодіння значиться відповідачка. Дана обставина відповідачкою не спростована, доказів поважності не проживання в будинковолодінні чи наявності іншої домовленості між нею і власником, відповідачкою не представлено, а тому ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право на користування вказаним будинком.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 272, 280- 84 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 15 червня 2001 року Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області.

Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Суддя В.Б. Сметанюк

Повний текст судового рішення виготовлений 29 листопада 2022року.