Справа № 675/656/22
Провадження № 2/675/381/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2022 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області у складі: головуючого

судді Демчука П.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Дацишиної М.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою судді від 11.05.2022 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче зсідання у справі.

Ухвалою судді від 05.07.2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позовна заява позивача обґрунтована наступним.

Відповідач по справі перебував у зареєстрованому шлюбі з мамою позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 успадкував весь житловий будинок, в якому зареєстрований позивач. Позивач змінив місце проживання в зв`язку з тим, що відповідач створив нестерпні умови спільного проживання. У житловому будинку АДРЕСА_1 залишились особисті речі ОСОБА_3 , які відповідач не повертає. Враховуючи вищезазначене, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про витребування наступного майна з чужого незаконного володіння:

1)велосипед марки Супутник вартістю 2500 грн.;

2)куртка чоловіча червоного кольору 48 розміру «Рібок» вартістю 500 грн.;

3)куртка чоловіча темно-синього кольору «Sport» вартістю 300 грн.;

4)чоботи чоловічі 45 розміру синього кольору вартістю 150грн.;

5)шапка чорна вартістю 100 грн.;

6)шапка синя вартістю 70 грн.;

7)кофта чоловіча сірого кольору «Боліс» вартістю 300 грн.;

8)кофта чоловіча коричневого кольору вартістю 300 грн.;

9)джинси чоловічі сірого кольору вартістю 300 грн.;

10)довідка МСЕК на ім`я ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з матір`ю позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач на даний момент проживає у рідного брата в с. Михнів.

17 березня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області з заявою щодо неправомірних дій дружини відповідача, які полягають у відмові повертати велосипед позивача. В ході перевірки було встановлено, що в даній події відсутні ознаки адміністративного та кримінального правопорушення. Тому ВПД № 2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, прийнято рішення про припинення розгляду даного звернення.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Також, ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, ст. 16 ЦК України встановлює право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконної володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 387 ЦК України витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їм.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Також ВС нагадав, що згідно з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 910/13536/19 визначено, що для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач зазначав, що під час проживання з відповідачем, придбав особисті речі та документи, які знаходяться в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1)велосипед марки Супутник вартістю 2500 грн.;

2)куртка чоловіча червоного кольору 48 розміру «Рібок» вартістю 500 грн.;

3)куртка чоловіча темно-синього кольору «Sport» вартістю 300 грн.;

4)чоботи чоловічі 45 розміру синього кольору вартістю 150грн.;

5)шапка чорна вартістю 100 грн.;

6)шапка синя вартістю 70 грн.;

7)кофта чоловіча сірого кольору «Боліс» вартістю 300 грн.;

8)кофта чоловіча коричневого кольору вартістю 300 грн.;

9)джинси чоловічі сірого кольору вартістю 300 грн.;

10)довідка МСЕК на ім`я ОСОБА_3 .

З наданих суду доказів не вбачається, що вищевказані речі були придбані саме позивачем.

До того ж, з боку позивача не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу тому, що вище перелічене майно дійсно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що в будинку, який належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, раніше проживав і відповідач. Після того як ОСОБА_3 поїхав на постійне проживання до співмешканки у Вінницьку область, він по пошті відправив для нього посилку з особистими речами, про що надав суду відповідну квитанцію. Після повернення у село позивач особисто до нього не звертався за своїми речами, разом з тим він не заперечив передати для нього велосипед, який знаходився у господарстві. Щодо інших речей позивача, які знаходилися у господарстві, то він у присутності дільничного поліцейського передав для позивача, однак той забрав лише деякі з них, мотивуючи тим, що інші речі знаходяться у неналежному стані. Будь-яких перешкод для позивача забрати речі він не чинив, крім того, вказав, що більшість особистих речей позивача надавалися для нього родичами не новими, а бувшими у вживанні.

Дільничний офіцер поліції ОСОБА_5 повідомив суду, що у його присутності позивач разом із братом приходив до відповідача за речами, і ОСОБА_2 передав для них певні речі, частину з яких ті забрали, а частину не захотіли брати.

Позивач підтвердив суду, що до звернення до суду безпосередньо до ОСОБА_2 за своїми речами він не звертався, вважає його такою людиною, з якою неможливо говорити.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у своїх свідченнях не змогли підтвердити, що речі, які зазначені у позовній заяві та мають відповідну вартість, перебували чи перебувають у володінні відповідача.

Враховуючи те, що під час розгляду справи не було встановлено та не знайшло свого підтвердження, що відповідач не законно володіє особистими речами позивача та відповідно не віддає їх, вимоги позивача в частині витребування такого майна є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 317, 318, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76-83, 89, 133, 141, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне рішення суду складено 14 жовтня 2022 року.

Суддя П.В.Демчук