Справа № 674/1157/22
Провадження № 2/674/444/22
РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2022 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

головуючого - судді - Ольховського Є.Б.,

за участю секретаря - Бойчук С.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою про визнання за нею права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка за життя залишила заповіт, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 . Звернувшись до приватного нотаріуса, позивачці було відмовлено в оформленні спадкових прав, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Таким чином, на теперішній час склалася ситуація, при якій позивачка не має можливості реалізувати своє законне право на спадкове майно і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Ухвалою суду від 12.10.22 р. відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження, без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 12.10.22 р. витребувано у Хмельницького обласного державного нотаріального архіву копії спадкової справи.

Відповідач позов визнав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт від 15.07.2009 року зареєстрований в реєстрі №67, згідно з яким заповіла все належне їй на день смерті майно - ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців майна померлої, які би прийняли спадщину та мали на неї право, відсутні.

Спадковим майном після смерті ОСОБА_2 являється будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

18.01.2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Шевченко Н.В. з питанням оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Шевченко Н.В. від 18.01.2022 року за вих. №18/02-31, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане майно.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1234 ЦК України позивачка є спадкоємцем за заповітом на майно померлої і має право на оформлення спадщини та відповідне право власності на спадкове майно.

Згідно із вимогами ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується випискою з погосподарської книги.

Згідно виписки з погосподарської книги за 2011-2015 роки, що видана Дунаєвецькою міською радою, ОСОБА_2 являється власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , рік забудови житлового будинку - 1946, головою двору ОСОБА_2 являєтеся з 1979 року, площа земельної ділянки біля будинку - 0.50 га, номер об`єкта ПГО в по господарській книзі № 122 - 0370.

Свідоцтво про право власності на будинок не видавалось та реєстрація будинку на праві власності здійснена не була.

Згідно листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішений спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями УРСР 1963 року, Законом України "Про власність" «Законом України від 7 грудня 1990 року №533-Х/ІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 1 березня 1985 року №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5.

Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976року №1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у негосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від ІЗ грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

ОСОБА_1 було замовлено та Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» виготовлено технічний паспорт на будинок. Згідно технічного паспорту житловий будинок АДРЕСА_1 , житлова площа будинку становить 32.3 кв.м., загальна площа будинку - 42.3 кв.м, в склад якого входять: А-1- житловий будинок, Б-сарай , В-літня кухня, Г- баня, N- огорожа.

Суд, з врахуванням вищевказаного, приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами у власність після смерті ОСОБА_2 .

За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, який підлягає задоволенню.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись статтями 12,13,25,321,328,1216-1218,1220,1261 ЦК України, ст.4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно до ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя - Є.Б. Ольховський