Справа № 462/5240/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання щомісячно у розмірі ј частки від доходу з моменту подання позову до суду і на весь період непрацездатності ОСОБА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.07.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано батьком позивача. Позивач проживає разом з матір`ю та є дитиною-інвалідом з дитинства. До досягнення позивачем повноліття його опікуном була мати та отримувала державну соціальну допомогу. Позивачу встановлено І групу інвалідності пожиттєво та визначено потребу у постійному сторонньому догляді. Мати не має можливості працювати, оскільки повинна здійснювати постійний догляд за сином. Згідно з результатами медичних обстежень позивач потребує постійного медикаментозного лікування, прийняття ліків щоденно, щомісячний контроль аналізів, проходження масажів та електростимуляції паравертебральних м`язів кожні 1,5 місяця, санаторно-курортне лікування 1-2 рази на рік, проходження двічі на рік антіостеорезорбтивної терапії. Позивач потребує постійної дієти та періодичних хірургічних втручань. Вище вказане підтверджує необхідність значних коштів для підтримки стану здоров`я та проходження постійного лікування позивачем. Оскільки позивач є інвалідом дитинства, то йому необхідні постійні реабілітаційні та лікувальні курси та процедури, а також придбання та прийняття лікарських препаратів, які призначаються лікарями. Як вище було сказано, позивач є інвалідом першої групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, в зв`язку з чим потребує вживання підтримуючої терапії, що свідчить про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі. Просить врахувати, що у позивача відсутня можливість працевлаштуватися, проте відповідачем не надається добровільно будь-яка матеріальна допомога повнолітньому сину з інвалідністю. Мати позивача також позбавлена можливості працевлаштуватись через необхідність здійснення постійного догляду за позивачем. Також позивач має потребу в оплаті комунальних послуг за місцем свого проживання, що також потребує значних коштів. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, приниципів рівності прав і обов`язків, розумності та справедливості, вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягають сятгненню з відповідача на користь позивача з інвалідністю в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на весь період непрацездатності позивача. Зазначає, що такий розмір аліментів буде обгрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам сина з інвалідністю. За наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою від 03.10.2022 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. При цьому, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами та відповідно до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.5 зворотня сторона/.

Окрім того, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.07.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили 28.08.2022 /а.с. 7-8/.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 виданому ОСОБА_4 , як матері опікіну ОСОБА_1 дитині-інваліду, 2004 року народження, та ОСОБА_1 , призначалась державна соціальна допомога /а.с.9/.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №622376 від 25.08.2022 ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності, підгрупа «Б» з дитинства пожиттєво та те, що такий потребує постійного стороннього догляду /а.с. 10/.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого відділення дитячої ортопедії №74575 /а.с. 11/ та медичного обгрунтування №54/246 лікарняно-консультативної комісії про визнання дитини інвалідом віком до 18 років /а.с.12/ ОСОБА_1 встановлено діагноз вроджена вада розвитку, незавершений остеогенез.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1263 позивачу необхідна медична реабілітація: відновна терапія, профілактичні заходи, реконструктивна хірургія, санаторно-курортне лікування, медичне спостереження ортопеда та сімейного лікаря; фізична реабілітація: консультування, лікувальний масаж та лікувальна фізкультура; професійна реабілітація /а.с. 13/.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.1 1.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

За нормою ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (статті 182, 200 СК України).

Таким чином, розмір відповідних аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 82 Сімейного кодексу України, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II груп присуджуються на строк інвалідності.

Так, з матеріалів справи встановлено той факт, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, та те, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј всіх його доходів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України 992,40 гривень судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 279, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на його утриманні в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви 30.09.2022 і на весь період непрацездатності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: