Провадження № 2/369/191/22
РІШЕННЯ

Іменем України

08.11.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва №6 в приміщенні Києво - Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: приватний нотаріус Стець Надія Миколаївна про визнання недійсними рішення про передачу у власність земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 серпня 1985 року його батько, ОСОБА_5 , на підставі договору дарування подарував йому Ѕ частину будинку за адресою АДРЕСА_1 . Іншу половину будинку ОСОБА_5 подарував своїй дочці ОСОБА_6 . З моменту дарування між співвласниками житлового будинку порядок користування земельною ділянкою не встановлювався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно донька померлої, ОСОБА_4 , є власником Ѕ частини будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09.11.2022 року.

Зазначає, що відповідачка почала робити прибудови до будинку не враховуючи думки позивача, як співвласника. Крім того, відповідачка вказала йому, що він не має права ходити по території двору, оскільки земельна ділянка знаходиться у її власності.

Зазначає, що з відповіді на адвокатські запити дізнався, що ОСОБА_6 видавався державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за № 833 від 05.11.1998 року серії І-КВ № 062757, в АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради №72/2 від 13.05.1997 року. Зазначає, що про порушення свого права дізнався з моменту отримання офіційних відповідей від державних органів.

Зазначає, що Софіївська - Борщагівська сільська рада при наданні ОСОБА_6 у власність земельну ділянку не врахувала його інтереси, як співвласника житлового будинку. Вважає своє право порушеним. Просить суд:

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради №72/2 від 13.05.1997 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_6 »;

визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за № 833 від 05 АДРЕСА_1 на підставі рішення 72/2 від 13.05.1997 року;

визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування земельної ділянки кадастровий номер :01:022:0081, Р№2975 укладений 09.11.2011 року між гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Медведського М.Д. від 07.10.2019 було відкрито провадження у даній справі.

На підставі розпорядження Києво-Святошинського районного суду Київської області № 620 від 07.05.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2020 року головуючою суддею по справі № 369/11227/19 визначено суддю Пінкевич Н.С.

14 вересня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідно до договору дарування від 09.11.2011 року Ѕ частина житлового будинку, розташована на земельній ділянці, кадастровий номер :01:022:0081, належала її матері на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю І-КВ № 062757, виданого Софіївсько-Борщагівською сільською радою 05.11.1998 року. Крім того, 09 листопада 2011 року між нею та її матір`ю було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1810 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Надією Миколаївною.

Зазначає, що при наданні у власність ОСОБА_6 земельної ділянки сільська рада врахувала інтереси всіх співвласників житлового будинку. Для прийняття рішення була надана земельно-кадастрова документація, відповідно до якої межі земельної ділянки погоджувалися із суміжними користувачами і, зокрема, з позивачем. Зазначає, що враховуючи викладене, позивачу було відомо про приватизацію земельної ділянки ще в 1998 році.

Зазначає, що позивачеві також було відомо про те, що ОСОБА_6 подарувала відповідачці свою частину житлового будинку і земельну ділянку ще в 2011 році і за життя ОСОБА_7 у позивача не було жодних питань або вимог щодо права на земельну ділянку, так як він мав у власності землю, використовував її, мав свій вихід і заїзд до свого двору.

Вважає, що позивачем не надано жодних доказів недійсності рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 13.05.1997 року № 72/2 про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки. Крім того, вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності для заявлення вимог щодо визнання недійсним рішення про передачу земельної ділянки, державного акту про право власності на земельну ділянку та договору дарування. Просила в задоволені позову відмовити.

На підставі розпорядження Києво-Святошинського районного суду Київської області №800 від 04.12.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року головуючою суддею по справі № 369/11227/19 визначено суддю Усатова Д.Д.

В судовому засіданні 26.03.2021 року представник позивача ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, які були прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

В заяві про уточнення позовних вимог, позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:022:0081, Р№2975 укладений 09.11.2011 року між гр.. ОСОБА_6 та гр.. ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М..

На підставі розпорядження Києво-Святошинського районного суду Київської області № 525 від 06.10.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 року головуючою суддею по справі № 369/11227/19 визначено суддю Дубас Т.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06. 10. 2021 року справу прийнято суддею Дубас Т.В. до провадження, призначено судове засідання у даній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2021 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_4 - адвоката Пасічник Катерини Михайлівни про витребування доказів по справі. Витребувано у ГУ Держгеокадастру у Київській області належним чином засвідчену копію другого примірника державного акту № 363563 від 05.07.10 про право приватної власності на земельну ділянку, виділену ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :01:022:0056, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.01.2022 року замінено відповідача Софіївсько-Борщагівську сільську раду, Києво- Святошинського району, виключивши її з числа осіб, що беруть участь у справі, на правонаступника - Борщагівську сільську раду Бучанського району Київської області (, місцезнаходження: 08129 Київська обл., Бучанський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Ярослава Мудрого, 1-А).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.06.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання 08.11.2022 року представник позивача з`явився. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Інші учасники в судове засідання 08.11.2022 не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно рішення виконкому №9/10 від 25.01.1994 року, на підставі заяви ОСОБА_5 йому була передана земельна ділянка площею 400 м.кв. по АДРЕСА_1 .

Рішення виконкому №9/9 від 25.01.1994 року, на підставі заяви ОСОБА_5 йому була передана земельна ділянку у площею 500 кв.м.по АДРЕСА_1 .

17 серпня 1985 року позивач ОСОБА_3 в порядку дарування набув від ОСОБА_5 у власність Ѕ житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Другу частину будинку на підставі договору дарування від 17 серпня 1985 року від ОСОБА_5 отримала сестра позивача ОСОБА_6 .

У відповідності до рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради №72/2 від 13.05.1997 року сестра позивача ОСОБА_6 отримала у власність земельну ділянку площею 1900 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_6 було видано акт про право приватної власності на земельну ділянку №833 від 05.11.1998, площею 0,1810 га.

09.11.2011року сестра позивача ОСОБА_6 подарувала своїй дочці - відповідачці ОСОБА_4 Ѕ житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1810га.

Також судом було встановлено, що рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 194/1 від 27.03.2009 позивачу у власність було передано земельну ділянку для обслуговування його частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (в подальшому перейменована на АДРЕСА_3 ) , площею 0,1110 га. Вказаним рішенням було внесено зміни до рішення № 5 від 27.03.2009 року, у відповідності до якого позивачу виділялася ділянка розміром 0,10 га з тим же цільовим призначенням.

На підставі вказаних рішень позивачеві було видано державний акт № 363563 від 05.07.2010 про право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :01:022:0056, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 13.11.2020 № 29-10-0.331-14685/-20.

Листом ГУ Держгеокадастру у Київській області №29-10-11437/2-21 від 04.10.2021 зазначено, що вказану земельну ділянку позивач відчужив на користь ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для визнання незаконним рішення виконавчого комітету про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_6 , позивач вказував, на те, що сільською радою не було враховані його інтереси, як співвласника житлового будинку. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, матеріали справи не містять доказів того, що оскаржуваним рішенням було порушено його права, як власника нерухомого майна.

З огляду на те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сільською радою не було враховані його інтереси, як співвласника житлового будинку , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги щодо визнання незаконним рішення виконавчого комітету.

Враховуючи, що інша позовна вимога про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною від вимоги позивача про визнання незаконним рішення виконавчого комітету, а тому відмова в задоволенні даної вимоги, вказує на відсутність підстав для задоволення похідної від неї вимоги.

Стосовно позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на ст. 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Згідно з частиною другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Правовим наслідком укладання договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього в обдарованої особи. Особливість договору дарування полягає у тому, що цей договір є безоплатним, а тому дарувальник не набуває права власності від обдарованої особи зустрічних дій майнового характеру.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того що укладення спірного договору не відповідало дійсній волі сторін, що оскаржуваний ним договір дарування вчинявся під впливом обману , що сторонами неправильно сприймалися фактичні обставини правочину.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у заявлених позовних вимогах.

З огляду на вищенаведене та керуючись п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. ст 19, 55, 144 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 267, 316, 317, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 12, 13, 77-81, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: приватний нотаріус Стець Надія Миколаївна про визнання недійсними рішення про передачу у власність земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.11.2022.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В. Дубас