Провадження №2/523/1524/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача втратившим право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він є власником житлового будинку за вказаною адресою на підставі договору дарування від 07.06.1997 року. У домоволодінні залишається бути зареєстрованим його рідний неповнорідний брат ОСОБА_2 , який і подарував даний будинок. Брат не проживає в будинку вже 44 роки не проживав і на час укладення договору дарування. Фактично проживає разом зі своєю сімєю за адресою: АДРЕСА_2 , однак не перереєстрував своє місце проживання. Речей відповідача в будинку немає , інтересу до житла не проявляє , участі в ремонту та утриманні не приймає.

09.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява представника позивача про підтримання заявлених вимог та про слухання справи за відсутності позивача, на заочний розгляд згоден.

Відповідач в засідання не з`явився, повідомлений належним чином, як рекомендованим повідомленням так і смс повідомленням на номер телефону. Крім того, інформація про дату та час розляду справи розміщена на сайті Судової влади України. Відзив на позов не надсилав.

В силу вимог ч.8 ст.128, ч.10 ст.130,223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідача.

За згодою позивача справу розглянуто в заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів, котрі про розгляд справи сповіщені належним чином.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за вказаною адресою на підставі договору дарування від 07.06.1997 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 ..

У домоволодінні залишається бути зареєстрованим його рідний брат відповдач ОСОБА_2 ..

Брат не проживає в будинку вже 44 роки не проживав і на час укладення договору дарування. Фактично проживає разом зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Речей відповідача в будинку немає. Факт непроживання відповідача підтверджується актом складеним сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підписи яких підтверджені керівником ОСОН КМ "Балтський" ОСОБА_6 .

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з нормами ст.405 ЦК України, чени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, предбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76).

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зібрані по справі докази в їх сукупності вказують на те, що відповідач на спірній житловій площі більше одного року не проживає без поважних на те причин, належні йому речі в будинку відсутні. Відтак, пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,279,280-284,354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення складено 04.11.2022 р.

Суддя