Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2615/19
номер провадження 2/695/107/22

15 квітня 2022 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.06.2014р. між позивачем та відповідачем підписано заяву про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених вказаним договором, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс».
Вказаною заявою від 16.06.2014 р. ОСОБА_1 надав свою згоду на приєднання до вказаного публічного договору, згідно з яким ТОВ «Автокредит плюс» на умовах фінансового лізингу передало у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки Volkswagen Transporter T5 TDI, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип мікроавтобус, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Не дивлячись на те, що позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором фінансового лізингу та передав у платне користування відповідачу обумовлений договором предмет лізингу, відповідач, в порушення умов договору та норм чинного законодавства не перерахував у повному обсязі лізингодавцю платежі в термін зазначений у графіку сплати лізингових платежів.
За таких підстав, вважаючи дії відповідача протиправними, позивач, керуючись п. 9.3, 9.5, 9.6, 9.11,9.12 вказаного договору нарахував відповідну пеню та штраф за несвоєчасне виконання умов договору.
Оскільки відповідач в добровільному порядку свої зобов`язання виконувати відмовляється то позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом для захисту, на його думку, порушених прав.
Ухвалою суду від 07.08.2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, ухвалою суду від 25.02.2021р. змінено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
У вереснів 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, при цьому вказував, що дійсно між ним та позивачем був укладений договір про надання фінансового лізингу, предметом якого був автомобіль Volkswagen Transporter T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Однак лютому 2015р. вказаний автомобіль у зв`язку із пожежею був знищений. Вказаний автомобіль був застрахований лізингодавцем в страховій компанії ПРАТ СК «Інгострах». В наслідок події загоряння автомобіля були проведені ряд експертиз, в тому числі експертним висновком № 388 від 03.03.2015р. було встановлено розмір матеріального збитку в наслідок пожежі, який складає 244691.42 грн., вказаний висновок був переданий до страхової компанії. Таким чином відповідач вважає, що ще в 2015р. позивач мав право отримати від страхової компанії страхове відшкодування матеріального збитку, в тому числі щодо повного покриття вартості вказаного предмету лізингу. Таким чином, відповідач вважає, що оскільки у лізингодавця відсутній предмет лізингу , який той має надати у майбутньому у власність лізиноодержувача, то відповідно відсутнє і відповідне право вимагати його оплати. За таких підстав відповідач вважає договір фінансового лізингу від 16.06.2014 є припиненим з 17.02.2015р.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак у позовній заяві вказував, що у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача просив проводити заочний розгляд справи без участі представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності та відсутності його представника, проти задоволення позову заперечував з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву та вказував на нікчемність вказаного договору посилаючись на правові висновки Верховного Суду.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
На підтвердження укладення договору фінансового лізингу сторонами підписано специфікацію та акт приймання-передачі, за якими позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений правочином предмет лізингу. При цьому будь-яких застережень чи зауважень контрагентами висловлено не було.
На виконання цього договору 22.07.2014 року ТОВ «Автокредит Плюс» уклав договір добровільного страхування наземного транспорту з публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгострах", що стверджується вказаним договором добровільного страхування наземного транспорту CSH0CPS-146M0AA.
У подальшому, 17.02.2015 року, що вбачається із довідки Золотоніського РВ УДСНС України у Черкаській області від 17.02.2015р. за №39, відбувся страховий випадок і предмет лізингу було знищено через його згорання.
При цьому, як вбачається із висновку експерта за результатами авто товарознавчого дослідження від 10.09.2019р. за №169/19 відновлення автомобіля економічно недоцільне, розмір матеріальної шкоди власнику автомобіля, станом на 17.02.2015р. становить 244691.42 грн..
Відповідач наполягає, що позивач мав право звернутись до страховика з вимогою про відшкодування заподіяних матеріальних збитків.
На вимогу представника відповідача ухвалою суду було зобов`язано ПРАТ СК «Інгострах» надати інформацію чи проводилася виплата відповідного страхового відшкодування за події пожежі вказаного автомобіля.
Однак листом від 02.10.2020р. за №02/10-20(11) ПРАТ СК «Інгострах» повідомила суд, що копію страхової справи надати суду не в змозі, у зв`язку з її втратою. По випадку 17.02.2015р. ПРАТ СК «Інгострах» 30.03.2015р. прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Однак причини відмови страхова компанія на теперішній час не може повідомити стовідсотково.
Надаючи вказаним обставинам правову оцінку, суд зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, і позивач і відповідач не заперечують що укладали договір фінансового лізингу.
У своїй заяві про розгляд справи за відсутності відповідача, останній посилався на те, що вказаний договір є нікчемним, виходячи із правових позицій Верховного Суду.
Спірні правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України "Про фінансовий лізинг", Законом України "Про захист прав споживачів".
Згідно із частиною другою статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.
За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Разом із тим досліджуючи матеріали справи, зокрема надані позивачем заяву про приєднання до публічного договору та додатків до неї, та сам вказаний публічний договір, які разом становлять, на думку позивача, договір фінансового лізингу, судом встановлено, що останні не мають належного підтвердження нотаріального посвідчення.
При цьому сам відповідач проти факту такого посвідчення заперечує.
Суд керується нормами ст.,ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Отже, позивач подаючи позовну заяву до суду про порушення відповідачем зобов`язання встановленого на підставі відповідного договору має довести належність такого договору, правомірність його укладення та правомірність виникнення відповідних прав та обов`язків сторін такого договору.
Разом із тим належних доказів зазначених обставин матеріали справи не містять.
Отже, вказаний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.
Вказані висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду від 20.05.2020р. по справі №564/260/19 спір по якій виник за аналогічних обставин.
Крім того, такі ж правові висновки наведені і у постановах Верховного суду від 11.03.2019р. у справі №201/4408/16-ц; від 18.03.2020р. у справі №175/3322/16-ц; від 27.06.2018р. у справі №340/196/17; від 21.03.2019р. у справі №148/159/17; від 22.07.2019р. у справі № 7285/150/17-ц; від 29.07.2019р. у справі №547/1220/16-ц; від 02.10.2019р. у справі №175/3297/16-ц.
За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача заявленої позивачем заборгованості за нікчемним договором фінансового лізингу у зв`язку із недотриманням сторонами вимог чинного законодавства України щодо його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі зазначеного та керуючись ст.,ст. 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 22 квітня 2022 року.