Ухвала

Іменем України

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 2-129/11

провадження № 61-21064ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2020 року виправлено описку в ухвалі Залізничного районного суду м. Львові від 16 вересня 2020 року, зазначивши ім`я позивача ОСОБА_2 замість ОСОБА_2 .

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Прокуратура Львівської області, ОСОБА_3 , в якому просила поновити строк для подання зустрічного позову та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди, визнавши її право користування садибою на АДРЕСА_1 , а саме приміщеннями жилої кімнати під літ.1-5; веранди (кухні їдальні) під літ.1-6, 1-7 будинку, цегляним сараєм під літ. Б, вбиральні під літ. В на праві члена сім`ї її матері ОСОБА_3

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, запропоновано заявниці надати належним чином засвідчені додатки до зустрічної позовної заяви, відповідно до статті 95 ЦПК України; сплатити судовий збір або надати докази, які б підтверджували підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору; обґрунтувати підстави пропуску строку на подання зустрічного позову та надати докази поважності пропуску такого строку, оскільки ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 року, якою встановлено строк для подання зустрічного позову, заявниця отримала особисто 25 вересня 2020 року, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2020 року про виправлення описки 26 жовтня 2020 року.

14 грудня 2020 року на виконання вимог ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіслала до суду заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви та квитанцію про сплату судового збору за подання зустрічного позову.

При цьому, ОСОБА_1 не усунуто усіх, зазначених в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2020 року, недоліків зустрічної позовної заяви, а саме, не надано належним чином засвідчених додатків до зустрічної позовної заяви, відповідно до статті 95 ЦПК України, та доказів поважності пропуску строку на подання зустрічного позову.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявниці.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що зустрічна позовна заява подана до суду із пропущенням строку, встановленого процесуальним законом для подання такої заяви, та у зв`язку з невиконанням вимог суду про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, зокрема, щодо подання належним чином засвідчених копій письмових документів, долучених до зустрічної позовної заяви.

21 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судових рішень. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, запропоновано заявниці сплатити судовий збір за подання касаційної скарги або надати документи, які б підтверджували підстави для звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

18 лютого 2022 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заява про усунення недоліків; квитанція про сплату судового збору.

Отже, недоліки касаційної скарги усунуто.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження на стадії підготовчого засідання.

В обґрунтування касаційної скарги заявниця зазначає, що в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 року про призначення до розгляду справи № 2-129/11вказано неіснуючого позивача - ОСОБА_2 , а тому строк для подання зустрічної позовної заяви необхідно обраховувати з урахуванням постановленої місцевим судом 16 жовтня 2020 року ухвали про виправлення описки, копію якої вона ( ОСОБА_1 ) отримала 31 жовтня 2020 року від своєї матері ОСОБА_3 . Щодо неподання засвідчених копій додатків, зазначає, що в заяві від 14 грудня 2020 року вказувала суду про те, що оригінали доказів знаходяться в іншої особи - її матері ОСОБА_3 , яка їх представить суду особисто, а суд посвідчить копії, однак, місцевий суд, з висновком якого погодився апеляційний суд, цього не врахував і безпідставно повернув зустрічну позовну заяву. Крім того, зазначає, що апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року без повідомлення та участі заявниці при розгляді справи в апеляційному суді.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Такий строк, згідно з вимогами статті 191 цього Кодексу, встановлюється судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Частиною третьою статті 194 ЦПК України визначено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Крім того, за змістом частини першої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Так, зокрема, за вимогами статті 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За вимогами частини першої статті 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії усіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вимоги до подання письмових доказів визначені статтею 95 ЦПК України.

Так, зокрема, частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина четверта статті 95 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною другою статті 194 ЦПК України передбачено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що зустрічна позовна заява подана до суду із пропущенням строку, встановленого процесуальним законом для подання такої заяви, та у зв`язку з невиконанням вимог суду про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, зокрема, щодо подання належним чином засвідчених копій письмових документів, долучених до зустрічної позовної заяви.

Апеляційним судом встановлено, що копію ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 року із роз`ясненням строку на подання зустрічної позовної заяви (у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали) ОСОБА_1 отримала 25 вересня 2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки зустрічну позовну заяву надіслано до суду 15 листопада 2020 року, тобто з пропуском строку, за відсутності обставин, які об`єктивно перешкоджали заявниці своєчасно звернутись до суду, на підставі частини третьої статті 194 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано повернув зустрічну позовну заяву заявниці.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 рокупро призначення справи до розгляду та від 16 жовтня 2020 року про виправлення описки отримала її мати, а не вона особисто, Верховний Суд оцінює критично, оскільки відповідно до вимог частини третьої статті 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Доводи касаційної скарги про надання суду оригіналів документів та подальше засвідчення судом достовірності цих копій, не заслуговують на увагу, оскільки достатньою підставою для повернення зустрічного позову є подання його із пропуском строку та не наведення поважних причин такого пропуску.

Доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для обов`язкового скасування постанови Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова прийнята без повідомлення та участі заявниці при розгляді справи в апеляційному суді, не заслуговують на увагу, оскільки положеннями частини другої статті 369 ЦПК України, відповідно до якої апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із правильним застосуванням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні, що підтверджує висновок суду про необґрунтованість касаційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний