Справа № 296/7118/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р.м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Анциборенко Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду.

Статтями 175, 177 ЦПК України встановлено обов`язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що ЦПК України встановлює декілька видів територіальної підсудності, у тому числі загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Тобто, якщо предметом позову є розірвання шлюбу (за умови наявності обставин, передбачених ч.2 ст.28 ЦПК України), то позивач може застосувати правила альтернативної підсудності.

При цьому для цілей визначення територіальної підсудності даної справи згідно вимог ст.28 ЦПК України до уваги слід брати відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання чи перебування позивача.

Згідно інформації з відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у Запорізькій області.

Відповідно до інформації з відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області позивач ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться.

Позивач, обґрунтовуючи підсудність позовної заяви Корольовському районному суду м. Житомира, посилалася на ч.2 ст.28 ЦПК України та зазначила, що фактично проживає у місті Житомирі на території Корольовського району з трьома малолітніми дітьми.

На підтвердження адреси проживання позивачем додано до позовної заяви акт ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" від 31.08.2020 року та довідку ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" від 01.09.2020 року, відповідно до яких місцем фактичного проживання позивача є АДРЕСА_1 .

При цьому акт ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" від 31.08.2020 року та довідка ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" від 01.09.2020 року не є документами, що підтверджують саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування позивача на території Корольовського району м.Житомира.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; документ, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що наданий позивачем акт ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" від 31.08.2020 року та довідка ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" від 01.09.2020 року не є документами, які в розумінні ст.28 ЦПК України та вимог Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підтверджують зареєстроване місце проживання чи перебування позивача на території Корольовського району міста Житомира або взяття її на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається належний суд, тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Інтерпретація суті конструкції суд, встановлений законом, про яку йдеться у статті 6 Європейської конвенції з прав людини, наведено Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України, де Суд наголосив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Таким чином розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права на розгляд справи судом, встановленим законом та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч.1 ст.378 ЦПК України).

Ураховуючи вищевикладене позивачу слід надати докази на підтвердження обставин, які б надавали їй право звертатися з позовом до Корольовського районного суду м. Житомира, у тому числі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст.175, 185 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.175 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н. М. Анциборенко