Провадження № 2/127/5440/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Чуднівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Чуднівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , з яким вона перебувала у шлюбі з 1970 року. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками квартири є позивач та відповідач ОСОБА_2 . Заповіту померлий не залишив, тому позивач, як спадкоємець першої черги подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Проте, постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. від 21.07.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після чоловіка, через наявність арешту на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4

ОСОБА_1 зазначає, що заборона на відчудження майна спадкодавця була накладена в 1959 році, згідно з повідомленням Чуднівського сільгоспбанку, саме на ім`я ОСОБА_4 , а в подальшому 31.03.2006 року реєстратором Чуднівської державної нотаріальної контори зареєстровано обтяження у вигляді заборони, яке внесено до відповідного реєстру. При цьому, спадкодавець народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і на момент накладення заборони відчудження, йому виповнилося 15 років, тобто він був неповнолітній та будь-якихх позик отримати в Чуднівському сільгоспбанку особисто не міг. Крім того, покійний народився і проживав у 1959 року в Черкаській області. Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 не є тією особою, на ім`я якої було зареєстровано обтяження. З огляду на викладене, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадщину, тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, надавши суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просила спрву розглядати у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, проте подала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Також зазначила, що наслідки визнання позову передбачені чинним законодавством, їй відомі та зрозумілі.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Представник третьої особи Чуднівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що при вирішенні цього позову покладається на розсуд суду.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 18.08.1995 року, чоловік позивача ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Валява Городищенського району Черкаської області та з 18.08.1995 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13). Факт реєстрації за цією адресою по день смерті підтверджується Довідкою Департаменту адміністративних послуг ВМР №59108 від 27.11.2020 року (а.с. 15).

Зі змісту довідки ДПІ у м. Вінниці вбачається, що ОСОБА_4 було присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 14).

Судом встановлено, що 08.05.1970 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 у Вінницькому міському бюро ЗАГС, про що зроблено актовий запис №631 (а.с. 6). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1996 року, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (часткової) власності ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в розмірі по 1/3 частки (а.с. 8а).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниця (а.с. 7).

Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом № 477/02-31 від 21.07.2021 року, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що при перевірці було виявлено арешт на нерухомість власником якого є ОСОБА_4 (а.с. 8).

Так, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.05.2021 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 від 19.12.1997 року, належить будинок АДРЕСА_3 . При цьому у розділі Відомості з Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна вказано обтяження заборона, реєстраційний номер обтяження 3046653, яке зареєстровано 31.03.2006 року Чуднівською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження повідомлення б/н Чуднів Держбанк, об`єкт обтяження невизначене майно, не вказано, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, додаткові дані: дата виникнення 19.06.1959 року (а.с. 11-12). Отже заборона на відчудження майна була накладена в 1959 році, а у 2006 році внесено ці відомості до реєстру.

Зі змісту відповідді Чуднівської державної нотаріальної контори від 03.08.2021 року вбачається, що при перевірці реєстру накладених та знятих заборон і алфавіту до реєстру накладених заборон встановлено, що на ім`я ОСОБА_4 , згідно повідомлення Чуднівського сільгоспбанку від 19.06.1959 року за №25 Чуднівською державною нотаріальною конторою 19.06.1959 року було накладено заборону відчудження. Інших даних, що ідентифікують особу ОСОБА_4 у реєстрі і алфавіті до реєстру накладених заборон немає. Копію вищезазначеного повідомлення надати неможливо, в зв`язку з його відсутністю (а.с. 9).

Слід відзначити, що документи (інформація) про заборону на нерухоме майно ОСОБА_1 , яке було накладено згідно з повідомленням Держбанку СРСР у м. Чуднів (Житомирська область) в описах архівних справ колишнього Управління Нацонального баку України в Житомирській області не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися, тому Національний банк України не має можливості надати інформацію щодо відомостей за накладеною забороною (а.с. 10).

Проаналізувавши вказані вище матеріали справи, суд вважає, що обтяження було накладено не на майно чоловіка позивача, оскільки на час накладення обтяження йому виповнилося лише 15 років, тобто він був неповнолітнім та будь-яких позик не міг отримати в Чуднівському сільгоспбанку. Крім того, померлий не проживав в м. Чуднів Житомирської області та дата його народження, серія паспорту, РНОКПП не збігається з відомостями вказаними в Реєстрі.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України).

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, сторони у справі належать до першої черги спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (ч.1 ст. 182 ЦК України).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснено, що якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Чуднівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 182, 316, 317, 328, 392, 1216-1218, 1258, 1261 ЦК України, п. 37 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 211, 259, 263-265, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Чуднівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Встановити факт, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 , не є тією особою, на ім`я якої 31 березня 2006 року Чуднівською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження (заборону) за №3046653 (за повідомленням Чуднівського сільгоспбанку від 19 червня 1959 року за №25).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 05.08.2022 року.

Суддя: