ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6616/22
провадження № 2/753/5225/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Дяченка А.М.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення допуску до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ :

06.07.2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач, КНП «ФТИЗІАТРІЯ») про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення допуску до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача поновити дію трудового договору з позивачкою шляхом допуску її до роботи на посаді лікаря фтизіатра дитячої амбулаторної частини Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА) та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка з 22.03.2021 і на даний час працює на посаді сестри медичної Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА). 24 лютого 2022 року почалася повномасштабна війна Росії проти України. ОСОБА_1 із сім`єю проживає в м. Києві в районі підприємств критичної інфраструктури (Дарницький вокзал, Дарницька ТЕЦ). Дані об`єкти в будь-який момент могли стати ціллю бомбардувань. У будинку, де проживає позивач з сім`єю, немає безпечних місць для укриття від бомбардування. Оскільки позивач та її сім`я перебували у великій небезпеці ними було прийнято рішення переїхати до більш безпечного місця - Чернівецької області, с. Білоусівка.

Позивач повідомила керівництво КНП «ФТИЗІАТРІЯ» про своє місце перебування та про неможливість повернутися до міста Києва. 17.03.2022 засобом електронного зв`язку, а саме додатком до дзвінків Viber, позивач зв`язався з керівництвом відповідача щодо оформлення відпустки, проте їй було відмовлено. Водночас, 29.03.2022 засобом електронного зв`язку відповідачем було повідомлено позивача, що з 25.03.2022, договір із нею, а також іншими медичними працівниками КНП «ФТИЗІАТРІЯ» було призупинено згідно Наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України».

Як вбачається з положень ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» обов`язковою умовою для призупинення дії трудового договору є не лише військова агресія проти України, а також абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Тобто, наказ про призупинення дії трудового договору має містити підставу (заява працівника) або причини неможливості надання роботи роботодавцем працівнику (бойові дії, перебування у зоні бойових дій, пошкодження виробничих потужностей/офісу, відсутність замовлень, зупинка виробництва тощо). Однак, наказ не містить жодних посилань на обставини щодо неможливості КНП «ФТИЗІАТРІЯ» забезпечити медпрацівників, з якими зупиняється дія трудового договору, в тому числі і позивача, роботою та/або неможливість відповідних медпрацівників виконувати відповідну роботу. Позивачка зазначає, що викладені вище факти спростовують обставини щодо неможливість надання роботодавцем відповідної роботи позивачу та неможливість виконання її працівником - позивачем. 01.04.2022 позивач засобом електронного зв`язку надіслала відповідачу заяву про поновлення трудового договору з 25.04.2022, проте до цього часу заява не розглянута. Крім того, наказ не містить умов оплати праці та механізм її компенсації.

Позивач вважає, що оспорюваний наказ є протиправним, оскільки в ньому відсутні належні правові підстави застосування роботодавцем положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо призупинення дії трудового договору з позивачем, а саме: неможливість надання роботодавцем та неможливість виконання працівником відповідної роботи. Обставини неможливості надання роботодавцем відповідної роботи та виконання її працівником, спростовуються самим характером виконуваної позивачем роботи за фахом, а саме: надання медичних послуг пацієнтам-хворим на туберкульоз дітям, які продовжують лікування у КНП «ФТИЗІАТРІЯ».

Позивачка зазначає, що з моменту прийняття даного наказу не отримує заробітної плати. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 235 КЗпП України КЗпП України позивачка просила суд стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 09.08.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

08.09.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року. Дана норма Закону не містить жодних обмежень щодо категорії працівників, з якими можна призупинити дію трудового договору. Таким чином, можливо призупинити дію договору із вразливими категоріями працівників. Призупинення - це не звільнення та/або відсторонення від роботи, воно не припиняє трудових відносин. Положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Відповідно до структури підприємства, затвердженої наказом відповідача №13/3 від 28.02.2022 «Про внесення змін у штатний розпис КНП «ФТИЗІАТРІЯ», відповідач має три структурних підрозділи, а саме Гостомельський підрозділ, Дарницький підрозділ, де працює позивачка, та Оболонський підрозділ. 24.02.2022 року відповідач на виконання наказу МОЗ України від 24.02.2022 №374 «Про затвердження Тимчасових заходів у закладах охорони здоров`я з метою забезпечення їх готовності для надання медичної допомоги постраждалим внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України» видав наказ №13 «Про забезпечення безперервності надання медичної допомоги», згідно якого, зокрема, тимчасово припинено планову госпіталізацію пацієнтів до стаціонарних відділень КНП «ФТИЗІАТРІЯ» та призупинено роботу Оболонського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ». 05.03.2022 відповідачем виданий наказ №53-к «Про персональні списки медичних працівників КНП «ФТИЗІАТРІЯ», згідно якого затверджено персональні списки медпрацівників, які знаходяться за межами міста Києва або України, до яких увійшла й позивачка. Посилається на те, що обставини щодо перебування за межами м.Києва і невиходу на роботу/тимчасового припинення позивачем виконання роботи за укладеним трудовим договором на момент винесення оскаржуваного наказу позивача не заперечує, а навпаки підтверджує.

09.03.2022 відповідачем виданий наказ №54-к «Про облік та табелювання медичних працівників, в період воєнного стану на території України», який визначає організацію обліку та табелювання медичних працівників на підприємстві. Таким чином, адміністрацією підприємства в перші дні ведення воєнного стану вчинялись заходи щодо управління підприємством, що спростовує доводи позивачки, що з 24.02.2022 по 24.03.2022 ніяких наказів щодо організації роботи керівництвом видано не було.

Відповідач згідно положень Закону України «Про критичну інфраструктуру» відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, які під час введення воєнного стану повинні функціонувати, а їх працівники працювати. Проте, позивачка, даний факт проігнорувала, покинула своє робоче місце та не виходила на роботу довгий час. Всі вище зазначені обставини, які відбулися незалежно від волі й бажання підприємства, а також обставини, які могли поставити під загрозу життя чи нормальні умови праці персоналу, що виключає можливість виконання частини виробничих завдань та функцій підприємства, вимусили відповідача прийняти наказ №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України», оскільки на момент прийняття наказу через військову агресією проти України призупинена робота Оболонського та Гостомельського підрозділів, а позивачка не мала змоги виконувати роботу, оскільки виїхала за межі Києва. Закон України №2136-ІХ не містить жодних вимог до такого наказу, а відтак, обов`язок відповідача вказати в оскаржуваному наказі підставу (заяву працівника) або причини неможливості надання роботи відсутній. В пункті 3 оскаржуваного наказу згідно ст. 13 Закону України №2136-ІХ передбачено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, в порядку та строки, передбачені чинним законодавством. Таким чином, спростовується посилання позивачки, що оскаржуваний наказ не містить умов оплати праці. Не відповідає дійсності посилання позивачки, що вона просила розглянути можливість надання відпустки, проте їй було відмовлено. Жодних доказів на підтвердження цього позивачкою не надано. Також незрозумілою є позиція позивачки про те, що нібито зверталася до відповідача із заявою від 01.04.2022 року поновлення їй дії трудового договору аж з 25.04.2022 року.

20.09.2022 року до суду надійшла відповідь позивача, в якій вона зазначає про те, що спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Лише наявність правової норми , яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою, мають для сторін наступні відповідні наслідки за обставинами, що передбачає така норма права, а саме: неможливість роботодавця надати роботу працівнику.

27.09.2022 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача, у яких він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи просив розглядати справу без їх участі.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, повно, об`єктивно і всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у КНП «ФТИЗІАТРІЯ» з 22.03.2021 року на посаді сестри медичної, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до структури підприємства, затвердженої наказом КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №13/3 від 28.02.2022 «Про внесення змін у штатний розпис КНП «ФТИЗІАТРІЯ», відповідач має три структурних підрозділи, а саме Гостомельський підрозділ, Дарницький підрозділ, де працює позивачка, та Оболонський підрозділ.

24.02.2022 року КНП «ФТИЗІАТРІЯ» на виконання наказу МОЗ України від 24.02.2022 №374 «Про затвердження Тимчасових заходів у закладах охорони здоров`я з метою забезпечення їх готовності для надання медичної допомоги постраждалим внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України» видав наказ №13 «Про забезпечення безперервності надання медичної допомоги», згідно якого, зокрема, тимчасово припинено планову госпіталізацію пацієнтів до стаціонарних відділень КНП «ФТИЗІАТРІЯ» та призупинено роботу Оболонського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ».

05.03.2022 КНП «ФТИЗІАТРІЯ» виданий наказ №53-к «Про персональні списки медичних працівників КНП «ФТИЗІАТРІЯ», згідно якого затверджено персональні списки медпрацівників, які знаходяться за межами міста Києва або України, до яких увійшла й ОСОБА_1

09.03.2022 КНП «ФТИЗІАТРІЯ» виданий наказ №54-к «Про облік та табелювання медичних працівників, в період воєнного стану на території України», який визначає організацію обліку та табелювання медичних працівників на підприємстві.

Відповідно до наказу №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією проти України, керуючись Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись ст. 13 Закону України від 15.03.2022 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 25 березня 2022 року призупинити дію трудового договору з працівниками, які зазначені у Додатку № 1 цього наказу, з працівником ОСОБА_1 .

Цей наказ діє протягом воєнного стану, веденого відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та втрачає чинність з моменту припинення та скасування воєнного стану.

Відповідно до наказу призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Заперечуючи проти позову відповідач пояснив, що обставини щодо перебування позивачки за межами м.Києва і невиходу на роботу/тимчасового припинення виконання роботи за укладеним трудовим договором на момент винесення оскаржуваного наказу позивачка не заперечує, а навпаки підтверджує. На момент прийняття наказу через військову агресією проти України призупинена робота Оболонського та Гостомельського підрозділів, а позивачка не мала змоги виконувати роботу, оскільки виїхала за межі Києва - Чернівецьку область, с. Білоусівка.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник Підприємство, установа, організація або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Умови, підстави та порядок розірвання контракту визначені положенням Кодексу законів про працю України.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до змін, внесених Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на викладене вище, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритет незастосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

В судовому засіданні позивачка зазначала, що оскільки вона та її сім`я були в небезпеці ними вони переїхати до Чернівецької області, с. Білоусівка та повернулися назад в середині квітня 2022 року.

Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці підтверджується табелями обліку використання робочого часу співробітниками КНП «Фтізіатрія» Дарницького підрозділу.

З аналізу статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вбачається, що обов`язковою умовою для призупинення дії трудового договору є не лише військова агресія проти України, а також абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, тобто неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Суд вважає недоведеним і неможливість надання відповідачем роботи працівнику на час ухвалення спірного наказу.

Із матеріалів справи вбачається, що установа відповідача своєї діяльності не припиняла.

Як станом на час початку збройної агресії, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу установа працювала та продовжує працювати.

Матеріалами справи дійсно підтверджені обставини змін в установі відповідача щодо призупинення роботи Оболонського підрозділу, пошкодження будівель Гостомельського підрозділу, перерозподіл функціонування підрозділів, затвердження нової штатної чисельності працівників, тощо.

Однак відповідач не надав відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість надання відповідачем роботи саме позивачу за її посадовими обов`язками, станом на час прийняття оспорюваного наказу.

У цій справі не доведено, що на час видання оспорюваного наказу, існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

За наведених умов у даній справі встановлено наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним наказу КНП «Фтизіатрія» № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорі на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору.

Водночас, вимога про скасування наказу в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки належить до компетенції роботодавця.

Суд також відмовляє в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання КНП «Фтизіатрія» поновити дію трудового договору шляхом допуску її до роботи на посаді медичної сестри дитячої амбулаторної частини Дарницького підрозділу КНП «Фтизіатрія», оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що її права в цій частині були порушенні позивачем, зокрема чинилися перешкоди у допуску її до роботи, а тому така вимога є передчасною.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконному звільненні, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

У силу вимог частин 1, 2 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до положень частини 3статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодуваня заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Звертаючись до суду з позовом позивачка просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Водночас, під вимушеним прогулом розуміється час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Середній заробіток за частиною 2 статті 235 КЗпП є зарплатою, право на отримання якої виникло в працівника, якого незаконно позбавили можливості виконувати свою трудову функцію за наявності вини власника або уповноваженого ним органу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачкою, що після початку військової агресії проти України вона не працювала в КНП «Фтизіатрія» та не виконувала обов`язки працівника, оскільки переїхала у іншу місцевість та повернулася до м. Києва в середині квітня.

Посилання позивачки про те, що 01.04.2022 року вона засобом електронного зв`язку, а саме додатком до дзвінків Viber, надіслала відповідача заяву про поновлення трудового договору з 25.04.2022, суд до уваги не приймає, оскільки відсутні належні докази направлення та отримання відповідачем такої заяви. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача заперечував про отримання підприємством заяви ОСОБА_1 про поновлення дії трудового договору.

Судом не встановлено, що відповідач незаконно позбавив позивача можливості виконувати свою трудову функцію, у наслідок яких вона не мала можливості працювати, а тому приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у стягненні з КНП «Фтизіатрія» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення допуску до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Наказ Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 - визнати протиправним.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА