Справа № 182/1659/22
Провадження № 2-о/0182/72/2022
У Х В А Л А

Іменем України

25.04.2022 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про встановлення факту родинних відносин.

Суддя, розглянувши дану заяву, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заявницею, в порядку ст.315 ЦК України, заявлено вимоги щодо встановлення факту родинних відносин між її батьком ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дідусем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, заявниця ще просить суд встановити юридичний факт, що вищевказані померлі особи були німцями за національністю.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вказана норма не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту приналежності до певної національності. Зі змісту зазначеної вище норми вбачається, що суд може встановлювати факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від 19 червня 2013 року, не можуть бути встановлені в судовому порядку деякі факти, в тому числі, належність до певної національності.

На підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Крім того, Апеляційний суд м.Києва у своєму рішенні по справі № 760/19921/16-ц вирішив закрити провадження у справі. Суд апеляційної інстанції зазначив, що встановлення факту національності заявнику необхідно для виїзду за межі країни. Суд погодився, що обраним заявником шляхом такі обставини не встановлюються і не можуть розглядатись у порядку окремого провадження. А, відтак, судом першої інстанції було помилково відкрито провадження у справі, оскільки встановлення факту належності до національності особи не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. КЦС ВС погодився з ухвалою апеляційного суду та вказав, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, на підставі частини другої статті 122 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній. Також ВС звернув увагу на те, що чинне законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

А, згідно зі статтею 300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше, ніж, згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Крім цього, суддя вважає за необхідне зазначити та роз`яснити заявниці, що нею заявлено вимоги, які є взаємопов`язаними та фактично зводяться до того, що їй необхідно встановити юридичний факт приналежності померлих осіб до певної національності, в даному випадку - до національності «німець», що не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного, суддя вважає зазначити, що, згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. А пунктом 2.13.2 Правил передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

Попри це, заявниця не позбавлена права звернутися для вирішення питання про приналежність її батька та дідуся до німецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо її національності, а у разі відмови такого суб`єкта - оскаржити її в судовому порядку.

Суддя, роз`яснює, що оскарження відмови органу реєстрації актів громадянського стану внести зміни до актового запису чи відновити актовий запис здійснюється у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, заявнику необхідно відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки встановлення факту належності до національності не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 353,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявоюОСОБА_1 , заінтересована особа Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про встановлення факту родинних відносин.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягомп`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал