ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5524/22 Справа № 213/2133/18 Суддя у 1-й інстанції - Леонідова О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/2133/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Леонідовою О.В. у смт.Широкому Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі ПрАТ «СК «Уніка»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 25 серпня 2017 року водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої пошкоджено автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП, автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження.

Крім того, позивач отримав тілесні пошкодження, значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя, його було госпіталізовано до лікарні, відбулися негативні зміни в житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційна напруга, наслідком якого є нераціональне використання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів, ремонт автомобіля).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 77937,27 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, судовий збір в розмірі 879, 77 грн. та витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 2500 грн.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 гривень 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 50 гривень 15 копійок.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись не невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затверджене Постановою КМУ №340 від 08.05.1993 року, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортними засобами дійсне протягом тридцяти років з дати його видачі. Так, позивач зазначає, що у нього було посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 11.01.2007 року, яке було втрачене та замість якого йому видали посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 27.06.2018 року, а тому висновок суду щодо відсутності у нього права на керування транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди є помилковим. Позивач вважає, що він правомірно керував транспортним засобом, який був йому переданий власником, а тому має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, позивач наполягає на тому, що він не притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без відповідних документів під час оформлення ДТП, що відбулося 25.08.2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Морозова О.С., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в цій частині, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 25.08.2017 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Р74 між м. Кривим Рогом та смт. Широке, рухаючись у напрямку м. Кривого Рогу, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1, пересік її, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який став некерований, виїхав на зустрічне узбіччя та перекинувся. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2017 року провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП України закрито, у зв`язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення (а.с.90).

Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № Д25/02/18 від 19.02.2018 вартість матеріального збитку, спричиненого з технічної точки зору володільцю пошкодженого автомобілю Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в цінах на дату 06.02.2018 року, складає 77937, 27 грн. (а.с. 28-59).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та акту про проведення електронних торгів, власником автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 (а.с. 11-14).

ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_5 від 27.06.2018 року (а.с. 191), відомостей про наявність у позивача посвідчення водія станом на дату ДТП - 25.08.2017 року, суду не надано.

Згідно Висновку від 31.08.2017 року, затвердженому начальником Інгулецького ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області встановлено, що 25.08.2017 року до чергової частини Інгулецького ВП КВП надійшло повідомлення від громадян про те, що за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Широківське шосе, біля перехрестя на ж/м Інгулець ДТП без потерпілих. Виїздом СОГ на місце події згідно рапорту УПП, прибувши на місце події, було виявлено ДТП між т/з ВАЗ 2114 ( ОСОБА_2 ) та т/з ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ). Потерпілих під час ДТП не має. Відносно водія ВАЗ-2114 складено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП та протокол за ст.130 КУпПА, на водія ОСОБА_4 складено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП (а.с. 24)

Згідно Полісу № АК/1034080 та Додатку №1 до Генерального договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 005086/4430/1034080 від 12.12.2016 року, цивільно-правова відповідальнсть власника наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «ВАЗ-211440», державний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «СК «Уніка» ( а.с.142, 210).

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, що він керував транспортним засобом, станом на дату ДТП - 25.08.2017 року, на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Уніка», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, адже, право на відшкодування такої шкоди належить виключно особі, яка правомірно керувала транспортним засобом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14,і така практика є сталою.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, власником автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 (а.с. 11-14).

ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_5 від 27.06.2018 року (а.с. 191), відомостей про наявність у позивача посвідчення водія, станом на дату ДТП - 25.08.2017 року, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 було посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 11.01.2007 року, яке було втрачене та замість якого йому видали посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 27.06.2018 року, а тому висновок суду щодо відсутності у нього права на керування транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди є помилковим, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Згідно Висновку від 31.08.2017 року, затвердженому начальником Інгулецького ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області, який було надано суду стороною позивача, встановлено, що 25.08.2017 року до чергової частини Інгулецького ВП КВП надійшло повідомлення від громадян про те, що за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Широківське шосе, біля перехрестя на ж/м Інгулець ДТП без потерпілих. Виїздом СОГ не місце події згідно рапорту УПП, прибувши на місце події, було виявлено ДТП між т/з ВАЗ 2114 ( ОСОБА_2 ) та т/з Шевроле Авео ( ОСОБА_1 ). Потерпілих під час ДТП не має. Відносно водія ВАЗ-2114 складено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП та протокол за ст.130 КУпПА, на водія ОСОБА_4 складено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП (а.с. 24).

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач ОСОБА_1 не виявив належної зацікавленості у розгляді даного спору по суті та, будучи беззаперечно обізнаним про наявність в матеріалах справи Висновку від 31.08.2017 року, затвердженому начальником Інгулецького ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області, не надав суду доказів щодо скасування постанови за ч.1 ст.126 КУпАП, складної відносно нього, як водія т/з Шевроле Авео.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що він не притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без відповідних документів під час оформлення ДТП, що відбулося 25.08.2017 року, колегією суддів не приймаються, оскільки останній не скористався своїм правом надати суду відповідні докази, зокрема, відомості Інгулецького ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області щодо притягнення водія автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому, колегія суддів, для перевірки вказаних доводів апеляційної скарги, запитувала у відділення поліції відомості щодо притягнення водія автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.126 КУпАП, однак, на тепершній час, такі дані до суду не надійшли та позивач ОСОБА_1 не ставить перед судом питання про витребування цих документів, як доказів у справі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе, з огляду на диспозитивність судового процесу, вирішити спрі по суті за наявними матеріалами справи та доказами, наданими учасниками справи.

Отже, матеріалами справи підтверджено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з порушенням вимог чинного законодавства в сфіері дорожнього руху, а тому не може вважатися належним володільцем цього транспортного засобу, станом на час дорожньо-трансопртної пригоди, та не має права на відшкодуварння збитків, завданих внаслідок його пошкодження.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: