ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/20/22 Справа № 204/35/21 Головуючий у першій інстанції: Самсонова В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства "МетаБанк" на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства "МетаБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

29 грудня 2020 року АТ "МетаБанк" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27.02.2007 року між Акціонерним банком "Металург", правонаступником якого є АТ "МетаБанк" та ПП «Мебельград» було укладено кредитний договір №32-15-07/0012-МК, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 30000,00 гривень на строк по 26.02.2009 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором. 27.02.2007 року між Акціонерним банком "Металург", правонаступником якого є АТ "МетаБанк" та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до п. 3 якого поручитель, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, як солідарний боржник, зобов`язується погасити банку заборгованість. В зв`язку з тим, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання, банк звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. 21.08.2008 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя позовну заяву задовольнив та стягнув солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 34449,62 грн. та судові витрати. Дане рішення набрало законної сили. Станом на сьогоднішній день зазначене рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не сплачена, внаслідок чого станом на 24.12.2020 року наявна заборгованість в розмірі 34449,62 грн. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача за період з січня 2018 року по листопад 2020 року включно інфляційні втрати в розмірі 5994,22 грн. та 3% річних в розмірі 3012,97 грн., а всього 9007,19 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ "МетаБанк", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 9007,19 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. АТ "МетаБанк" в свою чергу подало заперечення на відзив, в якому просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення його позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2008 року у цивільній справі №2-2788/2007 позовну заяву АТ "Металург" до ПП «Мебельград» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ПП «Мебельград», ОСОБА_1 солідарно на користь Акціонерного Банка "Металург" 34824,11 грн. (а.с. 4-5).

Вказане вище рішення суду набрало законної сили 01 лютого 2008 року.

Зі статуту Акціонерного товариства «Мета Банк» вбачається, що Акціонерне товариство «Мета Банк» є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Мета Банк». Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» утворене шляхом зміни найменування Відкритого акціонерного товариства «МетаБанк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів (протокол б/н від 27.07.2009 року) з метою приведення його діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань Відкритого акціонерного товариства «МетаБанк». Відкрите акціонерне товариство «МетаБанк» створено в результаті реорганізації Акціонерного банку «Металург» шляхом перетворення його у відкрите акціонерне товариство на підставі рішення установчих зборів засновників (протокол №1 від 24.11.2008 року) та є правонаступником прав, обов`язків та зобов`язань Акціонерного банку «Металург» (а.с. 8).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач тривалий час, а саме з 02.02.2008 року (наступний за днем набрання рішенням суду про стягнення грошових коштів законної сили) не сплатив позивачу 34824,11 грн., які були стягнуті рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2008 року №2-2788/2007. Даний факт відповідач не заперечує, доказів сплати вказаної грошової суми повністю або частково суду не надано; клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши наявність у позивача права на отримання 3% річних, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2008 року №2-2788/2007про стягнення на користь позивача 34824,11 грн., яке набрало законної сили 01.02.2008 року; зважаючи на зростання індексу інфляції, знецінення невиплаченої вчасно відповідачем грошової суми, - зі ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства "МетаБанк" нарахування, у зв`язку з інфляцією, в сумі 5994,22 грн. та три відсотки річних у розмірі 3012,97 грн. за період з січня 2018 року по листопад 2020 року включно.

Розмір вказаних вище нарахувань підтверджується наданим позивачем розрахунком 3% річних на суму 3012,97 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 5994,22 грн. за період з січня 2018 року по листопад 2020 року включно, враховуючи загальновідому інформацію щодо розміру індексу інфляції, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 6).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 21 квітня 2015 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, а також Великої Палати Верховного Суду №127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року.

У даній справі АТ "МетаБанк" звернувся з позовом 29 грудня 2020 року. Отже, позовна давність щодо вимог про стягнення з відповідача нарахувань, у зв`язку з інфляцією, в сумі 5994,22 грн. та 3% річних у розмірі 3012,97 грн. за період з січня 2018 року по листопад 2020 року включно (відповідно до змісту позовних вимог) - не пропущена.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та нарахувань у зв`язку з інфляцією. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог позивача.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (2102,00 грн.) та апеляційної скарги (3153,00 грн.) в розмірі 5255,00 грн. (а.с. 1, 91).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "МетаБанк" задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "МетаБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "МетаБанк" () грошові кошти у розмірі 9007 (дев`ять тисяч сім) грн. 19 коп., а саме нарахування, у зв`язку з інфляцією, в сумі 5994,22 грн. та 3% річних у розмірі 3012,97 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "МетаБанк" () судові витрати в розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 21 квітня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова