Справа № 304/416/22 Провадження № 2/304/150/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/416/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів і поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що 14 травня 2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області. На теперішній час подружні відносини між ними фактично припинені, протягом тривалого часу сімейне життя погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивачка зазначає, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, позивачка переїхала разом з сином проживати окремо та винаймає окреме житло, незважаючи на те, що вони разом побудували з чоловіком своє житло. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають в сім`ї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги як це передбачено вимогами статті 55 Сімейного кодексу України. Також зазначає, що між ними припинено ведення спільного господарства, зазначає, що не має подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини, оскільки як у неї, так і у відповідача розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Крім цього позивачка зазначає, що від шлюбу в них народилася одна дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка з сином проживають окремо від відповідача ОСОБА_2 , останній не приймає участі в матеріальному забезпеченні своєї дитини, на теперішній час син не отримує жодної підтримки від батька, у зв`язку з чим просить стягнути аліменти на утриманні сина.

При цьому, позивачка зазначає, що під час шлюбу з відповідачем ними було набуто наступне майно:

-земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0329, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 23 березня 2021 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 254130961 від 23 квітня 2021 року, актуальною інформацією про нерухомість від 26 січня 2022 року за номером інформаційної довідки 424-;

-земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0330, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, № довідки 296402990 від 26 січня 2022 року, актуальною інформацією про нерухомість від 26 січня 2022 року за номером інформаційної довідки 424-;

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (банею та гаражем), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці :01:004:0330, що підтверджується технічним паспортом на будинок з господарськими будівлями та спорудами від 01 червня 2021 року; декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 24 червня 2021 року № ЗК47 та актуальною інформацією про нерухомість від 26 січня 2022 року за номером інформаційної довідки 424-. Позивачка вказує, що вона разом з чоловіком отримували в АПП «Аваль» кредит під заставу майна в розмірі 9600,00 доларів США, який вони погасили та разом побудували житловий будинок, що підтверджується вищевказаною Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації.

Позивачка зазначає, що у неї відсутні будь-які оригінали документів на нерухомість, так як вона вимушена була піти жити в орендоване житло і не має доступу до них, у зв`язку з чим не може зробити оцінку вказаної нерухомості. Враховуючи наведене, позивачкою по аналогії були отримані дані з сайту продажу нерухомого майна «DOM.RIA», де вона побачила, що приблизна вартість їхнього майна в м. Перечин, складає 1 000 000 (один мільйон) гривень. За вказаних обставин та враховуючи те, що все вказане вище майно є спільним сумісним майном, то відповідно вартість майна, яке належить позивачці складає приблизно 500 000 гривень. Таким чином, оскільки ніякого договору про набуте майно між сторонами не було, тому воно належить кожному з них у рівних частках, тобто по 1/2 частки кожному.

За наведених вище обставин просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18 березня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

19 квітня 2022 року відповідачем через канцелярію подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати право спільної часткової власності на автомобіль марки «Renault Megane», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_1 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , в рівних частках по 1/2 за кожним.

У вказаному зустрічному позові він не заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1 до нього про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що за час спільного проживання з позивачкою ними було придбано автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 . Цим спільним майном користується остання і з незрозумілих причин вона не вказала цей автомобіль у переліку майна, яке набуте ними за час шлюбу, можливо з метою залишення такого виключно у своїй особистій власності та особистому користуванні. Позивач зазначає, що оскільки вказаним автомобілем користується ОСОБА_1 , то він не заперечує щодо виплати йому половини вартості цього автомобіля. Середня вартість такого автомобіля складає 7 970 доларів США (вартість визначалась виходячи із вартості аналогічного транспортного засобу із загальнодоступних джерел), що станом на день подання зустрічного позову за офіційним курсом НБУ становить 233 161, 55 грн, а тому сума компенсації становить 116 580, 77 грн. ОСОБА_2 вказує, що у разі якщо ОСОБА_1 буде проти здійснення компенсації, то він вважає, що зустрічний позов повинен бути задоволений шляхом визнання ідеальної частки. На підставі викладеного просить зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом) ОСОБА_4 надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити повністю. При цьому зазначив, що не заперечують проти визнання права часткової спільної власності на автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за зустрічним позов.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_5 також надіслала до суду заяву про розгляд судового засідання без їх участі. При цьому зазначила, що свою позицію щодо заявленого позову та вимоги відповідача за зустрічним позовом підтримують в повному обсязі, просить позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити повністю.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 .

Також встановлено, що сторони в справі мають одного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 .

За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, разом не проживають тане ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Що стосується заявленої ОСОБА_1 позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд дійшов такого висновку.

Так, суду не надано доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, який потребує таку для його повного і гармонійного розвитку. Не надано суду також інформації стосовно матеріального стану сторін.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки такі містять в собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Отже, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину до досягнення нею повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно до статті 182 СК України, враховує:

-стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

-стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

-відсутність у матеріалах справи доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

-відсутність у матеріалах справи доказів про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

-відсутність у матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

-інші обставини, що мають істотне значення.

У цих правовідносинах розмір аліментів необхідно визначити в частці від заробітку (доходу) батька дитини, що відповідає приписам ч. 1 ст. 183 СК України.

За таких обставин, враховуючи необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до досягнення нею повноліття, відсутності доказів реального розміру доходу відповідача та фінансової спроможності надавати дитині допомогу, беручи до уваги інтереси дитини, а також те, що відповідач визнав вимогу про стягнення аліментів у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Що стосується заявленої ОСОБА_1 позовної вимоги про поділ майна подружжя, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що сторони 14 травня 2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 19. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене підтверджується матеріалами справи.

Також встановлено, що сторонами за час перебування у шлюбі було придбано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0329, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 23 березня 2021 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 254130961 від 23 квітня 2021 року, актуальною інформацією про нерухомість від 26 січня 2022 року за номером інформаційної довідки 424-; земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0330, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, № довідки 296402990 від 26 січня 2022 року, актуальною інформацією про нерухомість від 26 січня 2022 року за номером інформаційної довідки 424-; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (банею та гаражем), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці :01:004:0330, що підтверджується технічним паспортом на будинок з господарськими будівлями та спорудами від 01 червня 2021 року; декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 24 червня 2021 року № ЗК47 та актуальною інформацією про нерухомість від 26 січня 2022 року за номером інформаційної довідки 424-. При цьому, сторонами було отримано в АПП «Аваль» кредит під заставу майна в розмірі 9600,00 доларів США, який вони погасили та разом побудували житловий будинок.

Так, за ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Таким чином, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог по суті, враховуючи, що спірне майно, а саме земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0329, земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0330 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (банею та гаражем), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці :01:004:0330, набуте сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності сторін, а тому суд дійшов висновку про можливість його поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши кожному у власність по 1/2 частки зазначеного майно.

Щодо поданої ОСОБА_2 зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя, суд зазначає таке.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що сторони у справі з 14 травня 2005 року перебували у шлюбі та за час шлюбу (06 червня 2022 року) придбали спірний автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , середня вартість якого складає 7 970 доларів США (вартість визначалась виходячи із вартості аналогічного транспортного засобу із загальнодоступних джерел), що станом на день подання зустрічного позову за офіційним курсом НБУ становить 233 161, 55 грн. Ці обставини підтверджуються належними доказами та не оспорюються відповідачкою за зустрічним позовом.

Слід зазначити, що обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. При цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо вартості спірного автомобіля.

Положення статей 60, 69, 70 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові ВП ВС від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України.

КЦС ВС у постанові від 24.06.2020 у справі № 742/2501/16-ц вказав, що «під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З огляду на встановлені судом обставини справи та в силу викладених норм права, спірний автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , 2011 року випуску, VIN НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд не вбачає підстав для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя.

Оскільки жоден з подружжя не вчинив дій, які б дозволили отримати одному з них грошову компенсацію вартості неподільної речі автомобіля, такий не може бути реально поділений між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, а тому за таких обставин і міркувань зустрічний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Крім цього, питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на наведене та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 12, 24, 60, 69, 70, 71, 105, 110, 112, 113, 180-182, СК України, ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265, 294 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів і поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 19.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 16 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визнати земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0329, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0329.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0329.

Визнати земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0330 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0330.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0330.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (банею та гаражем), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0330 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (банею та гаражем), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0330.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (банею та гаражем), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0330.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , 2011 року випуску, VIN НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , 2011 року випуску, VIN НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , 2011 року випуску, VIN НОМЕР_1 .

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 992 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 165 (одна тисяча сто шістдесят п`ять) гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним): ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_7 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним): ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуюча: Гевці В. М.