КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4446/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - Кахраманова Рустама Нураятовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», третя особа: товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

УСТАНОВИВ:

у липні 2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про повернення банківського вкладу, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, вказував, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 07.08.2012 р. було укладено договір банківського вкладу № SАМDN5002 за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в якості вкладу у сумі 100 000,00 дол. США строком до 07.08.2013р. під 10 % річних та видано ощадну (електронну) книжку. В подальшому, 24.09.2013 р. позивач збільшив вклад на 100 000 дол. США шляхом переведення грошових коштів з іншого депозитного рахунку. Всього на депозитному рахунку № НОМЕР_1 було розміщено 200 000 дол. США.

08 травня 2020 року позивач направив відповідачу заяву про розірвання договору з 15 травня 2020 року та виплати суми вкладів з відсотками. Проте відповідач відмовляється в добровільному порядку виконувати умови договору і повертати належні позивачу кошти та відсотки за користування ними, у зв`язку із чимпозивач вимушений звернутись до суду. Просив стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 вклад за Договором № SАМDN5002 (Вклад «Депозит «VIP») від 07.08.2012 р. в сумі 200 000,00 доларів США та відсотки за вказаним Договором в розмірі 128 678,69 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SАМDN5002 від 07.08.2012р. суму вкладу 200000 доларів США , відсотки 95 726,19 доларів США. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір на користь держави в розмірі 10510,00грн.

Не погодившись з рішенням суду, 23.11.2021 року представник АТ КБ "ПриватБанк" - адвокат Кахраманов Р.Н. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апелянт зазначає, що судом безпідставно відхилено доводи відповідача про те, що внаслідок укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 та переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу, який є предметом спору у даній справі, АТ КБ «ПриватБанк» на цей час не несе зобов`язань за таким договором, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за цим договором банківського вкладу.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме не врахував висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16.

Крім того, апелянт посилається на неправильність розрахунків відсотків по депозитному вкладу, здійснених судом першої інстанції за період з 18.11.2014 р. по 16.01.2017 р. в розмірі 726,19 дол. США.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шаламова О.В. у відзиві на апеляційну скаргу посилається на необґрунтованість її доводів, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема, вважає безпідставними доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі. Вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 520 ЦК України. Щодо неправильного розрахунку відсотків, представник позивача зазначила, що період вказаний в рішенні суду з 18.11.2014 по 16.01.2017 вочевидь є технічною опискою, зокрема саме дата 16.01.2017, замість правильної 15.05.2020 р. Представник відповідача був присутній під час розгляду справи у суді першої інстанції та йому достеменно відомо про те, що судом з`ясовувались обставини щодо стягнення відсотків з урахуванням вкладу в сумі 200 000,00 доларів США, відсотків в сумі 1397,25 доларів США за період з 08.08.2012 по 17.11.2014, відсотків в сумі 94328,94 доларів США за період з 18.11.2014 по 15.05.2020 (дата розірвання договору банківського вкладу).

В судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" - адвокат Кахраманов Р.Н. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Шаламова О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2012 р. було укладено договір банківського вкладу № SАМDN5002 за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в якості вкладу у сумі 100 000,00 дол. США строком до 07.08.2013 р. під 10 % річних та видано ощадну (електронну) книжку. В подальшому, 24.09.2013 р. позивач збільшив вклад на 100 000 дол. США шляхом переведення грошових коштів з іншого депозитного рахунку. Всього на депозитному рахунку № НОМЕР_1 було розміщено 200 000 дол. США.

08 травня 2020 року ОСОБА_1 направив відповідачу заяву про розірвання договору з 15 травня 2020 року та виплати суми вкладів з відсотками.

З матеріалів справи також вбачається, що 17 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» уклали договір про переведення боргу, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить на ТОВ «ФК «Фінілон» борг в об`ємі та на умовах, що існують в момент договору на підставі згоди кредиторів, отриманого ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», що є невід`ємною частиною цього договору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 5 постанови Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банки, у перелік яких входить і АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Судом першої інстанції встановлено, що після звернення позивача до відповідача із повідомленням про дострокове розірвання договору № SАМDN5002 від 07.08.2013 року з вимогою повернення суми вкладу та нарахованих по ньому відсотків, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив законні права та інтереси позивача, зокрема пункту 16 договору, згідно з яким вкладник має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два банківських дня до дати розірвання договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 доведено факт укладення з банком договору банківського вкладу, а враховуючи те, що банк належним чином не виконав своїх зобов`язань за вказаним договором, наявні підстави для стягнення суми вкладу та нарахованих процентів.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Разом із тим, банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу від 07 серпня 2013 року та належним відповідачем у справі.

При цьому посилання відповідача на те, що банк отримав від позивача «мовчазну згоду» щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного клієнта) на ТОВ «ФК «Фінілон» у зв`язку з неподанням позивачем заперечень до 15 лютого 2015 року на інформацію про подальшу взаємодію клієнтів із вказаною юридичною особою, яка була розміщена 30 січня 2015 року на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк», не можуть бути прийняті судом з огляду на таке.

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.

В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода:

а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений;

б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника;

в) кредитор надав згоду на заміну боржника.

Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що договір між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21) та від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21).

Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 не можуть бути прийняті судом, оскільки судові рішення у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у вказаній постанові.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку відсотків, так як при перевірці правильності розрахунку відсотків, колегією суддів встановлено, що фактично судом першої інстанції обраховано відсотки в розмірі 94 328,94 доларів США за період з 18.11.2014 року по 15.05.2020 року (дата розірвання договору банківського вкладу). Таким чином, вказана в рішенні дата «16.01.2017» вочевидь є технічною опискою, яка не вплинула на правильність розрахунків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Кахраманова Рустама Нураятовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 02 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.