Справа № 462/6968/21 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/929/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/1138/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Колич Х.Б.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Палюх Н.М. від 18 березня 2022 року та на додаткове Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні автомобілем, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні автомобілем задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні транспортним засобом автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 дублікати ключів до автомобіля марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 .

Встановлено наступний порядок користування автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 :

- перший місяць після набрання законної сили рішенням суду передати автомобіль Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 у користування ОСОБА_2 ;

- наступний місяць за попереднім передати автомобіль марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 у користування ОСОБА_1 ;

- в подальшому користуватися автомобілем почергово з передачею майна щомісяця.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні автомобілем задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Вказані рішення та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що рішення суду необґрунтоване, оскільки судом першої інстанції не досліджено належним чином всі обставини справи та прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано суду достовірних та переконливих доказів того, що автомобіль Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску на даний час перебуває саме у розпорядженні відповідача ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_5 16.04.2018 року нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила відповідача ОСОБА_1 бути її представником з питань продажу, страхування, передачі в оренду, позичку за ціну і на умовах на розсуд представника автомобіля Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску. У відповідності до цього доручення цей автомобіль 30.07.2019 року за оплатним договором купівлі-продажу відчужений ОСОБА_6 , який став власником даного транспортного засобу та набув прав стосовно володіння, користування і розпорядження майном. Постановою Львівського апеляційного суду від 12.05.2021 року згаданий договір купівлі-продажу транспортного засобу визнаний недійсним. Жодних позовних вимог до ОСОБА_6 позивач ОСОБА_5 не заявляла і такі судом не розглядалися, хоча одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. Про дані обставини представник відповідача повідомляв Залізничному районному суду під час розгляду справи про усунення перешкод у користуванні майном. Будь-яких доказів у підтвердження своїх позовних вимог позивачкою ОСОБА_5 , крім її особистих доводів, суду не надано. Таким чином, вважає, що у розпорядженні суду не було належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставини, про яку вказував позивач. Крім цього, відповідач вважає, що позовні вимоги тому у вигляді, у якому вони сформульовані позивачем не сприятимуть ефективному досягненню захисту цивільних прав та інтересів.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2022 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги відмовити.

Зазначає, що оскільки Залізничний районний суд при обґрунтуванні рішення від 18.03.2022 року не дотримав вказаних вимог діючою законодавства України, то відповідно і додаткове рішення від 11.04.2022 року у цій же справі постановлене ним з аналогічними порушеннями. Вважає, що виходячи зі суті спору, роботу по наданню правничої допомоги не можна віднести до категорії складної, оскільки у даній справі не викликалися свідки, не призначалися експертизи. Зокрема, у цій справі використовувалися відомості з інших цивільних справ між тими ж сторонами, що вказувало на відсутність потреби у вивченні додаткових джерел права та затрат часу на технічну підготовку документів тощо. Відповідно обсяги робіт та обсяг часу на виконання робіт фактично зводився до складення тесту позовної заяви. Більше того, на переконання відповідача, оскільки позовні вимоги представником позивача сформульовані не вірно, судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у даній справі не можуть підлягати до задоволення. Таким чином, Залізничний районний суд м. Львова 11.04.22 постановив додаткове рішення з порушенням норм процесуального права.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав того, що судове засідання розпочато пізніше ніж було призначено і через це його представник покинув приміщення суду у зв`язку із його участю в певних процесуальних діях в межах іншого кримінального провадження. Так, сторони, які обоє прибули в судове засідання із представниками були в рівних умовах при часовому зміщенні призначених судових засідань, що мало місце не з вини суду, а у зв`язку із зайнятістю у інших судових засіданнях, однак представник позивачки приміщення суду не покинув, хоч, як сам ствердив, теж, мав занятість у інших судових засіданнях. Також, будь-яких доказів зайнятості у інших справах, процесуальних діях, тощо його представника стороною відповідача не надано. Окрім цього, стороною відповідача не наведено будь-яких доводів та не представлено доказів певної пріоритетності іншої зайнятості представника відповідача порівняно із даним судовим засіданням, що було призначено заздалегідь, а тому на думку колегії суддів, представником відповідача на власний розсуд обрано захист інтересів іншої особи порівняно із відповідачем, однак вказане не може бути поважною причиною неявки у судове засідання. Окрім цього, судом враховано і те, що правова позиція по суті розгляду викладена відповідачем у апеляційних скаргах, а також додатково буде озвучена під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання апеляційних скарг, позивачки та її представника в заперечення скарг, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, клопотання про уточнення формулювання прохальної частини позовної заяви, заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 41 Конституції України, 12-13, 81, 89, 141, 263-265, 273-274, 279 ЦПК України, ст.ст. 15, 169, 317, 319, 321, 355, 368, 391 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 65 СК України задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 03.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Судом також встановлено, що під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали майно, а саме: транспортний засіб PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право власності на вище вказаний автомобіль зареєстровано на ОСОБА_2 . Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірний автомобіль придбаний сторонами у шлюбі та те, що такий є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як стверджує позивачка, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні даним автомобілем, з приводу чого ОСОБА_2 зверталася до Відділу поліції №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області, що підтверджується відповідною заявою позивачки від 21.06.2021, її поясненнями, довідкою ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 01.07.2021 про результати проведення перевірки по матеріалах ІТС ІПНП №14200 від 21.06.2021 та відповіддю з ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області № 8138/38/03-21 від 12.07.2021. Ухвалюючи своє рішення суд виходив з того, що будь-хто з подружжя, права якого порушені іншим з подружжя в частині користування спільним майном, яке набуте за час шлюбу, не позбавлений права на судовий захист у разі доведеності обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги про встановлення порядку користування таким майном без наміру припинити спільну власність. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди щодо користування спільним майном, відповідачем створено перешкоди у користуванні позивачкою автомобілем, суд вважає за необхідне з урахуванням принципу справедливості, добросовісності та розумності, з метою уникнення можливих суперечок між сторонами, встановити порядок користування автомобілем, запропонований позивачкою. Покликання представника відповідача на той факт, що відповідач вказаним автомобілем не користується не має жодного правового значення при вирішенні даного спору, а тому є безпідставним. Таким чином, судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, що запропонований позивачкою порядок користування не відповідатиме його інтересам, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270, ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України, постанову Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, виходив з того, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.03.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні автомобілем задоволено. Усунено ОСОБА_2 перешкоди у користуванні транспортним засобом - автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 дублікати ключів до автомобіля марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 . Встановлено наступний порядок користування автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 : - перший місяць після набрання законної сили рішенням суду передати автомобіль Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , у користування ОСОБА_2 ; - наступний місяць за попереднім передати автомобіль марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 у користування ОСОБА_1 ; - в подальшому користуватися автомобілем почергово з передачею майна щомісяця. Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.03.2022 з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 стягнуто 908 грн. судового збору. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір №22/09/2021 про надання правової допомоги від 22.09.2021, додаток 1 до договору №22/09/2021 від 22.09.2021 про надання правової допомоги від 18.03.2021, детальний опис судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_2 , що складають 6200 грн., акт виконаних робіт № 03/2022 від 18.03.2022 до договору № 22/09/2021 про надання правової допомоги від 22.09.2021, згідно якого клієнту надано послуги на загальну суму 6200 грн., дублікати квитанцій про оплату адвокатських послуг в розмірі 6212,06 грн. Враховуючи вищевикладене, складність справи, яка не є складною, тривалість затраченого представником позивача часу на складання процесуальних заяв, документів, враховуючи, що розгляд справи по суті відбувся за одне судове засідання, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважав достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону та практиці суду касаційної інстанції, що повинна бути врахована при застосуванні норм права у аналогічних правовідносинах, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

27.09.2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просила:

- усунути перешкоди у користуванні майном автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , у спосіб зобов`язання ОСОБА_1 надати на вимогу ОСОБА_2 рівне із ним право володіння та користування автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 та передати ОСОБА_2 дублікати ключів до автомобіля марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 із встановленням наступного графіку: перший місяць після набрання законної сили рішення суду передати автомобіль марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску у користування ОСОБА_2 ; наступний місяць за попереднім передати автомобіль марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, у користування ОСОБА_1 ; в подальшому користуватися автомобілем почергово з передачею майна щомісяця.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 3.09.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 2392 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 шлюб було розірвано. Під час шлюбу ними спільно, крім іншого майна, набуто транспортний засіб марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 . Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за позивачкою. ОСОБА_2 неодноразово зверталась до відповідача з вимогою надати їй, як співвласнику, право користування автомобілем, однак відповідач кожного разу відмовлявся надати позивачці вказаний автомобіль, не надаючи при цьому жодних пояснень та мотивів такої відмови. Таким чином вважає, що відповідач своїми діями позбавляє її права володіти та користуватися спірним автомобілем, як спільним майном подружжя, продовжує ним самостійно володіти та користуватись.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 3.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали майно, а саме: транспортний засіб PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право власності на вище вказаний автомобіль зареєстровано на ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції правильно встановлено та не заперечується сторонами, що спірний автомобіль придбаний сторонами у шлюбі і відповідно такий є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що також підтверджено і судовими рішеннями у справі 462/1712/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними, які набрали законної сили.

Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яка не може підмінятися рішенням суду, проте, при виникненні конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 523/4575/16-ц, провадження № 61-4013св18.

Зважаючи на вказане, будь-хто з подружжя, права якого порушені іншим з подружжя в частині користування спільним майном, яке набуте за час шлюбу, не позбавлений права на судовий захист у разі доведеності обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги про встановлення порядку користування таким майном без наміру припинити спільну власність.

Як стверджує позивачка, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні даним автомобілем, з приводу чого ОСОБА_2 зверталася до Відділу поліції №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області, що підтверджується відповідною заявою позивачки від 21.06.2021, її поясненнями, довідкою ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 01.07.2021 про результати проведення перевірки по матеріалах ІТС ІПНП №14200 від 21.06.2021 та відповіддю з ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області № 8138/38/03-21 від 12.07.2021.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо користування спільним майном, відповідачем створено перешкоди у користуванні позивачкою автомобілем.

Що стосується доводів відповідача про те, що позивачем не надано суду достовірних та переконливих доказів того, що автомобіль Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску на даний час перебуває саме у розпорядженні відповідача ОСОБА_1 слід вказати таке.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі №462/1712/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишено без задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.Визнано недійсним договір купівліпродажу транспортного засобу марки PEUGEOT PARTNER 2009 року випуску, укладений 30 липня 2019 року між ПП «Букавтохіт» та ОСОБА_6 .

Постановою Верховного суду від 29 червня 2022 року залишено без змін.

Окрім цього, з постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №462/1712/20 вбачається, що ОСОБА_6 у судовому засіданні від 05 жовтня 2020 року у суді першої інстанції пояснив, що після укладення договору купівлі-продажу автомобіля Peugeot Partner, рік випуску 2009, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його брат ОСОБА_1 продовжує користуватися зазначеним транспортним засобом.

Відтак, судовими рішеннями у справі №462/1712/20 встановлено, що спірний автомобіль перебував у користуванні відповідача ОСОБА_1 після укладення договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2020 року, який було скасовано рішенням суду.

Зважаючи на вказане, доводи відповідача про те, що спірний автомобіль не перебуває у користуванні відповідача є необґрунтованими. Оскільки встановлений судами факт перебування спірного автомобіля саме у користуванні відповідача і став підставою для задоволення позову у справі 462/1712/20, встановлені обставини судовими рішеннями, у якій мають преюдиційне значення для даного спору.

Аналізуючи доводи скарги на додаткове рішення суду про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачкою повідомлено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які очікує понести позивачка у зв`язку із розглядом даної справи становить 10000 грн.

22.03.2022 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В заяві просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6200 грн.

Заява мотивована тим, що 22.09.2021 між адвокатом Горонним О.О. та ОСОБА_2 укладено договір № 22/09/2021 про надання правової допомоги. Згідно п. 1 Додатку 1 від 18.03.2021 до Договору № 22/09/2021 про надання правової допомоги від 22.09.2021, за надання послуг, визначених у пункті 2.2. Договору про надання правової допомоги та складності спірної ситуації клієнт сплачує адвокату винагороду у погодженому між сторонами розмірі, який становить 6200 грн. Зазначає, що витрати на правову допомогу, які понесені позивачем ОСОБА_2 у даній справі на загальну суму 6200 грн. є безперечно співвмірними із критеріями, що визначені ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а тому просить заяву задоволити.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір №22/09/2021 про надання правової допомоги від 22.09.2021, додаток 1 до договору №22/09/2021 від 22.09.2021 про надання правової допомоги від 18.03.2021, детальний опис судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_2 , що складають 6200 грн., акт виконаних робіт № 03/2022 від 18.03.2022 до договору № 22/09/2021 про надання правової допомоги від 22.09.2021, згідно якого клієнту надано послуги на загальну суму 6200 грн., дублікати квитанцій про оплату адвокатських послуг в розмірі 6212,06 грн.

08.04.2022 представник відповідача Снігур Я.Е. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначив, що позивачем заявлені непомірно завищені витрати, оскільки у даній справі була складена лише позовна заява і відбулося одне судове засідання (розгляд справи по суті), на яке представник позивача адвокат Горонний О.О. прибув на стадії закінчення з`ясуваня обставин справи. Крім цього, виходячи з суті спору, роботу по наданню правничої допомоги не можна віднести до категорії «складної», у даній справі не викликалися свідки, не призначалися експертизи, а використовувалися відомості з інших цивільних справ між тими ж сторонами, тим самим не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права та затрат часу на технічну підготовку документів тощо. Відповідно обсяги робіт та обсяг часу на виконання робіт фактично зводився до складання тексту позовної заяви. Враховуючи наведені обставини заперечує суму судових витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6200 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву частково, правильно врахував складність справи, яка не є складною, тривалість затраченого представником позивача часу на складання процесуальних заяв, документів, враховуючи, що розгляд справи по суті відбувся за одне судове засідання, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вказане доводи апеляційних скарг слід визнати безпідставними та самі скарги слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції та додаткове рішення слід залишити без змін як такі, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року та додаткове Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра