Справа № 685/911/22
Провадження № 2/685/190/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Теофіпольська селищна ради про позбавлення батьківських прав

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що від шлюбу у неї з відповідачем народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними було розірвано 10.07.2008 року. Після розлучення і до цього часу син проживає разом із нею. Відповідач не цікавиться сином, не брав та не бере участі у його вихованні, за рішенням суду сплачував аліменти, але не вчасно та не в повному обсязі. 25.10.2009 року між нею та ОСОБА_4 укладений шлюб і її син ОСОБА_5 називає батьком ОСОБА_4 , оскільки він піклується про нього, як про свого рідного сина. Вона неодноразово просила відповідача про те, щоб дав дозвіл на зміну прізвища сина з ІНФОРМАЦІЯ_3 на ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак відповідач відмовляв. Тому вона звернулася з заявою до Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області про надання їй дозволу на зміну прізвища сина ІНФОРМАЦІЯ_3 на ІНФОРМАЦІЯ_3 , їй такий дозвіл надано і на підставі розпорядження Теофіпольської РДА від 24.03.2011 внесено відповідні зміни в актовий запис про народження №11 та видано повторно свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач своїх батьківських обов`язків не виконує, не турбується про життя та здоров`я сина ОСОБА_5 , не бере участі у його вихованні, крім того сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та дає згоду на усиновлення ОСОБА_4 сина ОСОБА_5 , просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 .

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, в суд не з`явився, подав заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник органу опіки та піклування, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з?явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача та представника органу опіки та піклування.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статті 7, 155 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_9 пояснив, що він ОСОБА_2 не бачив жодного разу, той взагалі не цікавиться його життям та вихованням, жодного разу до нього не зателефонував, не привітав його з Днем народження, не відвідав школу. Він вважає своїм батьком ОСОБА_10 , з яким мати проживає у зареєстрованому шлюбі. Він має ще двох братів , з якими має чудові відносини і ОСОБА_11 не робить між ними різниці. Вважає, що позбавлення ОСОБА_2 цілком відповідає його інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про шлюб, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, розпорядженням Теофіпольської РДА від 24.03.2011. З відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 стягуються аліменти на підставі рішень Теофіпольського районного суду від 26.07.2007 та 26.04.2010, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.08.2022 сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_2 з становить 17625,21 грн. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 25.07.2022 та довідки Теофіпольської селищної ради від 12.07.2022 про склад сім`ї, неповнолітній ОСОБА_9 проживає з матір`ю ОСОБА_12 , її чоловіком ОСОБА_4 та братами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки Новоставецького ліцею від 29.06.2022, вихованням сина ОСОБА_5 займається мама, з батьком дитини зв`язку немає. Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 21.07.2022, завіреної нотаріально, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 та дає згоду на усиновлення ОСОБА_4 його неповнолітнього сина ОСОБА_15 . Відповідно до довідки Теофіпольської ЦРЛ від 25.07.2022 ОСОБА_9 , 2007 року народження хворіє - хр. парапроктит ст. ремісії, періодично лікується оперативно. Відповідно до висновку Теофіпольської селищної ради від 30.08.2022 позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 буде відповідати інтересам дитини.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться його здоров`ям, навчанням та духовним розвитком, не спілкується з сином, не проявляє батьківської турботи, хоча жодних об`єктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу здійснювати свої батьківські обов`язки по відношенню до сина судом не встановлено, тому позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_9 , 2007 р.н. буде відповідати інтересам дитини.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.164 СК України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України, районний суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Теофіпольська селищна ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча