Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2022 Справа №607/22707/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Братасюка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Мокрій М.О.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів Приватного акціонерного товариства Страхова група Ю.БІ.АЙ -КООП, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 серпня 2021 року о 13 год. 15 хв. в с.Мшанець по вул. Центральній Тернопільського району, сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача ОСОБА_3 , якого визнано винним постановою Тернопільського міськрайонного суду від 27 вересня 2021 року, було пошкоджено належний йому автомобіль Peugeot 308 д.н.з. НОМЕР_1 . З огляду на те, що цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_3 забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz-Sprinter» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "СТРАХОВА ГРУПА "Ю.БІ.АЙ-КООП" (надалі АТ «СГ «Ю.Бі. Ай-КООП») згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201657853, він, як потерпіла особа 18 вересня 2021 року написав повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, тим самим повідомив АТ «СГ «Ю.Бі. Ай-КООП» про страховий випадок та подав заяву про страхове відшкодування в порядку ст.35 Закону України Про ОСЦВВНТЗ, після чого працівниками АТ «СГ «Ю.Бі. Ай-КООП» було проведено огляд пошкодженого автомобіля Peugeot 308 д.н.з. НОМЕР_1 та складено протокол (акт) огляду транспортного засобу. З огляду на те, що документи, щодо визначення розміру матеріального збитку завданого його автомобілю Peugeot 308 д.н.з. НОМЕР_1 працівниками АТ «СГ «Ю.Бі. Ай-КООП» ігнорувались та не надавались, він звернувся до судового експерта Мазура М.С. для проведення судової автотоварознавчої експертизи, про що повідомив як представників АТ «СГ «Ю.Бі. Ай-КООП» так і винуватця ДТП - ОСОБА_3 . Згідно висновку експерта №351/21 судової автотоварознавчої експертизи від 30.10.2021 року вартість матеріального збитку автомобіля «Peugeot 308» д.р.н. НОМЕР_1 станом на момент ДТП склала 66728 грн. 17 коп. За проведення судової авто товарознавчої експертизи ним було сплачено кошти в розмірі 3500 грн. Страхове відшкодування сплачено не було, тому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "Ю.БІ.АЙ-КООП" () 65 728 грн. 17 коп. - невиплаченого страхового відшкодування, 3500 грн. за проведення експертного авто товарознавчого дослідження, та стягнути з ОСОБА_3 на його користь франшизу в розмірі 1000грн. визначеної умовами полісу №201657853 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також відшкодувати судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.01.2022року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.05.2022року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 66 728 грн. 17 коп. - невиплаченого страхового відшкодування, 3500 грн., за проведення експертного авто товарознавчого дослідження, а також судові витрати по справі.

14.06.2022року представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано відзив на позов, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення з нього витрат пов`язаних із ДТП просить відмовити, зазначивши, що страхове відшкодування слід стягувати із страхової компанії, а не ОСОБА_3 .

21.06.2022року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що Національним банком України ПрАТ "СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» відкликано ліцензію, також зазначений страховик втратив статус асоційованого члена МТСБУ з 01.09.2021року у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ, а також право на укладення договорів обов`язкового страхування. Вважає, що його право як потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним, і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого він не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, а тому вважає, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка безпосередньо її завдала.

06.07.2022року представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано заперечення, відповідно до якого зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.АЙ», то саме вона, а не ПрАТ "СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП», чи ОСОБА_3 повинна відшкодувати завдані збитки, розмір яких не перевищує ліміт відповідальності страховика.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про зміну предмету позову та відповіді на відзив та просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили, з підстав викладених у відзиві на позов та запереченні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних обставин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 27.09.2021року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлено, що 24 серпня 2021 року о 13 год. 15 хв. в с.Мшанець по вул. Центральній Тернопільського району водій ОСОБА_3 керуючи т/з Mercedes-Benz Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 не був уважний не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із т/з Peugeot 308 д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду. Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 , порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1,13.1 ПДР України.

Цивільна відповідальність винної у ДТП особи, ОСОБА_3 , забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz-Sprinter» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.АЙ» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201657853 від 24.10.2020року.

Приписами ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Кваліфікуючою ознакою страхового випадку, як події, яка породжує обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування, виходячи зі змісту ст. 6 Закону, є цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, яка може виникати виключно за наявності вини такої особи у настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 33.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Факт вчинення ДТП, з вини ОСОБА_3 та виникнення цивільно-правових наслідків підтверджується Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 27.09.2021 року.

ОСОБА_1 в порядку ст. 35 Закону України Про ОСЦВВНТЗ надіслано заяву про страхове відшкодування у ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.АЙ», чим повідомлено про настання дорожньо-транспортної пригоди та страховий випадок.

Після чого, як стверджує позивач, працівниками АТ «СГ «Ю.Бі. Ай-КООП» було проведено огляд пошкодженого автомобіля Peugeot 308 д.н.з. НОМЕР_1 та складено протокол (акт) огляду транспортного засобу під час якого було встановлено відомості про транспортний засіб, технічний стан, перелік та опис пошкоджень, які були отриманні внаслідок ДТП з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Із врахуванням того, що жодних документів щодо визначення матеріального збитку завданого транспортному засобу Peugeot 308 д.н.з. НОМЕР_1 працівниками страхової компанії надано не було, ОСОБА_1 21.09.2021року із судовим експертом Мазуром М.С. було складено договір на виконання судової експертизи, останнім підготовлено відповідний висновок експерта №351/21, за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи від 30.10.2021року вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яке мало місце 24.08.2021року, становить 66728 грн. 17 коп.

Згідно п.9.1 та п.9.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, щодо стягнення ОСОБА_3 на його користь 66 728 грн. 17 коп. - невиплаченого страхового відшкодування, 3500 грн., за проведення експертного авто товарознавчого дослідження, посилається на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Також зазначає, що Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Однак суд зауважує наступне, цивільна відповідальність винної у ДТП особи, ОСОБА_3 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.АЙ» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201657853 від 24.10.2020року.

Як встановлено в судовому засіданні Правління Національного банку 9 листопада 2021 року за результатами засідання ухвалило рішення відкликати (анулювати) всі ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." (). 19 квітня 2021 року ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." тимчасово було зупинено ліцензії. 3 вересня 2021 року до страховика було застосовано захід впливу у вигляді зобов`язання усунути порушення. Порушення усунені не були і ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." продовжувало порушувати:

-вимоги до платоспроможності, визначені законом України "Про страхування";

-обов`язкові фінансові нормативи (норматив платоспроможності та достатності капіталу, норматив ризиковості операцій);

-обов`язок щодо виплати страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування або закону;

-обов`язок подання регулятору звітів незалежного аудитора щодо підтвердження повноти та достовірності фінансової і регуляторної звітності за 2020 рік;

-обов`язок фінустанови виконувати розпорядження та рішення Національного банку про усунення порушень законодавства України про фінансові послуги.

Рішення про анулювання ліцензій набуло чинності з 10 листопада 2021 року.

Окрім того, МТСБУ проінформувало про втрату з 02 серпня 2021 року статусу асоційованого члена МТСБУ страховою компанією Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." (код за ). ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» втратило право укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте зауважено, що припинення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» членства в МТСБУ не звільняє такого страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Правовідносини страховика та МТСБУ врегульовано розділом IV Закону № 1961-IV та Ліцензійними умовами провадження страхової діяльності, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 40 від 28 серпня 2003 року (далі - Ліцензійні умови).

Статтею 39 Закону № 1961-IV передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикамінформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону).

За положеннями статті 1 Закону № 85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства.

Так, відповідно до пункту 49.1 статті 49 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії.

Ліцензування страхової діяльності з боку держави має на меті не тільки гарантування законності такої діяльності та її підконтрольності, а й забезпечення відшкодування шкоди за рахунок забезпечення, яке виникає на підставі договору страхування, зокрема договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності володільців транспортних заходів, укладеного відповідно до Закону № 1961-IV та в порядку і на підставах, визначених цим Законом.

Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП.

Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону № 1961-IV).

Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону № 1961-IV.

Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.

Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком - членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика - члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків);ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика - члена МТСБУ; д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ.

Підстави позбавлення страховика ліцензії зазначено в розділі 7 Ліцензійних умов. Серед цих підстав, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців. Анулювання ліцензії страхової компанії згідно з пунктом 1.8 Ліцензійних умов означає заборону на здійснення страхової діяльності після її анулювання.

Відтак нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт «б» пункту 52.2 статті 52 Закону № 1961-IV).

За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами.

Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.

Як уже зазначалось ст.1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Водночас у Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Посилання на зазначені положення Закону містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №201/16373/16-ц від 22.02.2022року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 65728, 17 гривень невиплаченого страхового відшкодування, 3500 гривень за проведення авто товарознавчого дослідження задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для відшкодування шкоди за рахунок винної у ДТП особи, цивільно-правовова відповідальність на момент якої застрахована ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.АЙ», зупинення ліцензії вказаного страховика та припинення членства в МТСБУ аж ніяк не звільняє зазначеного страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеного ним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування шкоди ОСОБА_3 , як особи чия відповідальність застрахована, була б можлива виключно за умови коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страхова, проте таких обставин в даному випадку не існує.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства Страхова група Ю.БІ.АЙ - КООП (вул. Бастіонна, 5/13 м. Київ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення з ОСОБА_3 65728, 17 гривень невиплаченого страхового відшкодування, 3500 гривень за проведення авто товарознавчого дослідження - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк