Справа № 344/4395/22
Провадження № 22-ц/4808/1239/22
Провадження № 22-ц/4808/1241/22
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Баркова В.М., Томин О.О.,

секретаря Шандалович В.В.,

з участю представників Судді Я.В. та ТзОВ «НІРА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявами Судді Ярослава Васильовича про забезпечення позову та зміну заходів забезпечення позову у справі запозовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М Груп Девелопмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» про розірвання договорів та стягнення заборгованостіза апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2022 року під головуванням судді Польської М.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року Суддя Я.В. звернувся до суду першої інстанції з позовом до ТОВ «М Груп Девелопмент», ТОВ «НІРА» про розірвання договорів та стягнення заборгованості.

Позивач подав заяву про забезпечення позову. Заява обґрунтована тим, що не вжиття такого заходу забезпечення може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Представник позивача 26.08.2022 подав уточнену заяву про забезпечення позову за змістом якої просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ТОВ «М Груп Девелопмент» та ТзОВ «НІРА» до набрання рішення суду законної сили.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2022 року задоволено частково заяву Судді Я. В. про забезпечення позову.

Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ТОВ «М Груп Девелопмент» та ТОВ «НІРА» в межах ціни позову, а саме 78 521 535,23 грн, до моменту вирішення справи, тобто набрання судовим рішення законної сили.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Згодом позивач подав до суду іншу заяву у якій просив суд замінити заходи забезпечення позову вжиті ухвалою від 29.08.2022, а саме: накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ТОВ «М Груп Девелопмент» в межах ціни позову, а саме 78 521 535,23 грн, до моменту вирішення справи, тобто набрання судовим рішення законної сили; накласти арешт на земельну ділянку, загальною площею 1,8003 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, загальною площею 3,8367 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ТОВ «НІРА» до моменту вирішення справи, тобто набрання судовим рішення законної сили.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2022 року заяву Судді Я. В. про зміну заходів забезпечення позову задоволено.

Змінено заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року по справі № 344/4395/22.

Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ТОВ «М Груп Девелопмент» в межах ціни позову, а саме 78 521 535,23 грн, до моменту вирішення справи, тобто набрання судовим рішення законної сили.

Накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 1,8003 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, загальною площею 3,8367 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ТОВ «НІРА» до моменту вирішення справи, тобто набрання судовим рішення законної сили.

Визнано такою, що не підлягає виконанню ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року по справі № 344/4395/22.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «НІРА» зазначає, що ухвали суду першої інстанції в частині застосування заходу забезпечення позову (арешту) щодо майна, належного товариству, незаконними та необґрунтованими, прийнятими з порушенням норм процесуального права.

ТОВ «НІРА» з 07 серпня 2019 року є власником двох суміжних земельних ділянок з площею 1,8003 га і площею 3,8367 га по АДРЕСА_1 . Вказані земельні ділянки були утворені шляхом поділу однієї земельної ділянки з площею 5,637 га. Земельні ділянки були набуті ТОВ «НІРА» у власність на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 07 серпня 2019 року.

Між ТОВ «НІРА» 08 серпня 2019 року як суперфіціаром та ТОВ «М Груп Девелопмент» як суперфіціарієм було укладено два договори суперфіцію (№ 1 і № 2), за умовами яких ТОВ «НІРА» передало ТОВ «М Груп Девелопмент» в користування під забудову земельні ділянки.

У зв`язку з систематичним невиконанням ТОВ «М Груп Девелопмент» умов договорів, ТОВ «НІРА» було повідомлено забудовника про розірвання договорів суперфіцію та згодом подано позови до суду про розірвання договорів суперфіцію №1 і №2 від 8 серпня 2019 року, припинення права забудови, повернення земельних ділянок тощо.

Будь-яких відносин, зокрема зобов`язальних, між ТОВ «НІРА» і позивачем не було і немає.

Позовні вимоги про стягнення солідарно з ТОВ «М Груп Девелопмент» і ТОВ «НІРА» основного боргу мотивовані неналежним виконанням ТОВ «М Груп Девелопмент» своїх зобов`язань за 104-ми договорами купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому, від 16 травня 2019 року, щодо передання у власність позивача об`єктів нерухомого майна, що будуть створені в майбутньому.

У заяві про забезпечення позову і заяві про зміну заходів забезпечення позову сторонами зобов`язань за 104-ми договорами купівлі-продажу майна, яке буде створено в майбутньому, від 16 травня 2019 року є дві особи - позивач і ТОВ «М Груп Девелопмент». За зобов`язаннями щодо передання об`єктів нерухомого майна у власність позивачеві кредитором є позивач, а боржником - ТОВ «М Груп Девелопмент.

Тобто ТОВ «НІРА» не є стороною зобов`язання за договорами купівлі-продажу майна, яка буде створено в майбутньому.

Одночасно з цим позивач не є стороною договірних зобов`язальних правовідношень за договорами суперфіція № 1 і № 2 від 8 серпня 2019 року. Сторонами є ТОВ «НІРА» і ТОВ «М Груп Девелопмент». В умовах згаданих договорів не встановлено будь-яких прав у позивача щодо ТОВ «НІРА» чи ТОВ «М Груп Девелопмент».

Договори не можуть бути підставою виникнення у ТОВ «НІРА» будь-яких обов`язків щодо позивача, в тому числі обов`язків з будівництва та передання позивачеві об`єктів нерухомого майна чи сплати будь-яких грошових коштів.

Заява позивача про забезпечення позову була мотивована тим, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту майна, належного ТОВ «НІРА», може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Проте, позивачем на підтвердження доводів і аргументів своєї заяви про забезпечення позову не було додано будь-яких доказів, які би підтверджували існування загрози порушення прав позивача щодо виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вчинення відповідачем дій, які би свідчили про створення ним умов для ухилення від виконання рішення суду.

Однак, припущення про можливе ухилення ТОВ «НІРА» від виконання рішення суду без будь-яких доказів на підтвердження такого припущення, є недостатнім для задоволення заяви про забезпечення позову.

ТОВ «НІРА» взагалі не є стороною зобов`язальних відносин з позивачем, не приймало будь-яких зобов`язань перед позивачем, а тому зобов`язання між позивачем та ТОВ «М Груп Девелопмент», яке виникло із договорів купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому для ТОВ «НІРА», як третьої особи не створює ніяких обов`язків.

Недопустимим є забезпечення позову у справі за позовом про стягнення заборгованості та заходів відповідальності за договорами, стороною яких відповідачем «ТОВ «НІРА» не є, оскільки у цьому випадку відсутня загроза порушення прав позивача і така загроза не має очевидного та об`єктивного характеру.

Тому вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову щодо ТОВ «НІРА» застосовані необґрунтовано, оскільки позивачем не доведено існування реальних ризиків утруднення або неможливості виконання ухваленого на його користь рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, а позивачем не підтверджено належними доказами вчинення ТОВ «НІРА» дій щодо відчуження майна з метою ухилення від виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Подання заяви про забезпечення позову є спробою протиправного заволодіння майном ТОВ «НІРА».

Очевидним у цій справі є штучний характер спору та завідомо безпідставне залучення ТОВ «НІРА» як співвідповідача з наміром неправомірно позбавити або обмежити ТОВ «НІРА» у праві володіння (власності) своїм майном, в тому числі шляхом подання заяви про забезпечення позову. Позивачем здійснюється зловживання правом, що прямо заборонено законом та є підставою для скасування ухвал суду про забезпечення позову.

Суд першої інстанції не з`ясував питання того, чи застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ «НІРА» у справі чи інших осіб, що не є учасниками судового процесу, чи не призведе застосування заходів забезпечення позову до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу.

Апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 29 серпня 2022 року в частині застосування заходів забезпечення позову до ТОВ «НІРА» та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивача про застосування заходів забезпечення позову щодо ТОВ «НІРА» і ухвалу суду першої інстанції від 09 вересня 2022 року в частині зміни заходу забезпечення позову до ТОВ «НІРА» та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивача про зміну заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Судді Я.В. зазначає, що необґрунтованими є доводи апелянта про те, що будь - яких зобов`язальних відносин між ТОВ «НІРА» та ОСОБА_1 не було і немає та що суд першої інстанції не дотримався принципу співмірності та адекватності застосованих заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не підтверджено належними доказами вчинення ТОВ «НІРА» дій щодо відчуження майна з метою ухилення від виконання рішення суду та не підтверджено ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів спростовуються такими твердженнями.

Вважає, що ТОВ «НІРА» своїми діями намагається утруднити виконання рішення суду, оскільки повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права на забудову земельних ділянок на яких мали б бути зведені житлові будинки із відповідними квартирами згідно укладених договорів купівлі - продажу майна, що буде створено у майбутньому від 16.05.2019 року, надасть можливість для ТОВ «НІРА» обтяжити земельні ділянки правами третіх осіб, тобто, укласти будь - які інші договори на забудову вказаних земельних ділянок з іншим суб`єктом господарювання, тощо.

Позивачем на підставі 104-х Договорів купівлі - продажу майна, що буде створено у майбутньому від 16.05.2019 року придбав у відповідача «ТОВ « М Груп Девелопмент» в 19, 20 та 22 під`їздах, квартири, що мали б знаходитись в житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення на загальну суму 65 003 040,00 грн.

ТОВ «М Груп Девелопмент» після укладення із ТОВ «НІРА» Договору суперфіцію на виконання п. 4.1.2. (в тому числі за попередніми укладеними договорами) договорів суперфіцію, зобов`язаний був перерахувати 12 % від суми коштів, які позивач оплатив на рахунок ТОВ «М Груп Девелопмент» згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів від 16.05.2019 року на рахунок ТОВ «НІРА» в сумі 7 800 364,80 грн, яка підлягає солідарному стягненню з відповдачів.

Також зазначає, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості в розмірі 78 521 535,23 грн із відповідачів на користь позивача, а тому, заявлений спосіб забезпечення випливає зі змісту позовних вимог, є співмірним із вартістю земельних ділянок на які позивач просить накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно обох відповідачів з метою виконання рішення суду, тобто повністю підтверджують існування спору між сторонами у справі.

ТОВ «М Груп Девелопмент» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

В судовому засіданні представник ТОВ «НІРА» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній

Представник Судді Я.В. вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник ТОВ «М Груп Девелопмент» в засідання апеляційного суду повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час і місце слухання справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою представника ТОВ «М Груп Девелопмент» не вбачає.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників Судді Я.В. та ТОВ «НІРА», перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних ухвал в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту позовних вимог Судді Я.В. убачається, що він просив розірвати 104 договори купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому, від 16 травня 2019 року, укладені між ним та ТОВ «М Груп Девелопмент», та стягнути солідарно з ТОВ «М Груп Девелопмент» та ТОВ «НІРА» на свою користь: суму основного боргу в розмірі 65 000 040 грн, пеню в розмірі 3 312 483, 68 грн, інфляційні нарахування в розмірі 1 898 088,77 грн, а також 3 % річних в розмірі 507 557,98 грн, заборгованість в сумі 7 800 364,80 грн.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вирішенні питання про забезпечення позову суддя повинен перевірити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема: чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову Суддя Я.В. вказав, що повністю підтверджується існування спору між сторонами, предметом позову є також стягнення з відповідачів коштів в розмірі78 521 535,23 грн, тому з метою виконання рішення суду є необхідність вжиття такого заходу забезпечення як накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачів.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову не наведено належного обґрунтування існування ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів позивача. Не зазначено обставини, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «НІРА» до набрання рішення у цій справі законної сили в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення його позову. Заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач ТОВ «НІРА» вчиняє дії, які можуть ускладнити або призвести до неможливості виконання майбутнього судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність обґрунтованих підстав стверджувати, що не вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ТОВ «НІРА», однак тільки в межах ціни позову, а саме 78 521 535,23 грн, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких позивач звернувся до суду, а також такий захід забезпечення є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Не врахував наведеного суд першої інстанції і при вирішенні питання про зміну заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про зміну заходу забезпечення позову, суд першої інстанції вважав таку обґрунтованою та дійшов висновку, що окрім вище викладеного щодо заміни заходу забезпечення позову, а саме земельних ділянок є доцільним з тих підстав, що позовні вимоги стосуються розірвання договорів купівлі-продажу майна у багатоквартирному житловому будинкупо АДРЕСА_1 , який знаходиться на цих земельних ділянках.

Апеляційний суд зазначає, що в заяві про забезпечення позову позивач вказав оціночну вартість цих двох земельних ділянок, що належать ТОВ «НІРА», становить 100 076 700 грн. На обґрунтування заяви про зміну заходу забезпечення позову представник позивача вказав, що на стадії виконання ухвали суду про забезпечення позову йому стало відомо, що відповідач у справі ТзОВ «НІРА» є власником цілого ряду нерухомого майна, в тому числі і за межами Івано-Франківської області, що значно перевищує суму заявлених позовних вимог.

Також слід звернути увагу, що земельні ділянки, на які судом накладено арешт не є предметом позову і на них розміщено об`єкт незавершеного будівництва.

Колегія суддів апеляційного суду, ураховуючи викладене та беручи до уваги характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог, необґрунтованість підстав для вжиття заходів забезпечення позову, вважає, що оскаржувані ухвали суду першої інстанції в цій частині постановлені з порушенням норм процесуального права. Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України оскаржувані ухвали підлягають скасуваннюв частині накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «НІРА», з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяв про забезпечення позову та про зміну заходів забезпечення позову. В решті ухвали суду першої інстанції не оскаржувалися і відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2022 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «НІРА» в межах ціни позову, а саме 78 521 535,23 грн, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заяви Судді Ярослава Васильовича про забезпечення позову щодо вжиття заходів забезпечення позову і накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» відмовити.

В решті ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2022 року про зміну заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року по справі № 344/4395/22 щодо майна Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА», скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою від 29 серпня 2022 року та накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 1,8003 га, і на земельну ділянку, загальною площею 3,8367 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ТзОВ «НІРА», відмовити.

В решті ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.М. Барков О.О.Томин