Справа № 463/1700/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

за участі секретаря судового засідання Любінець В. Ю.

представника відповідача Яворського Я. Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

встановив:

Позовні вимоги.

ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом, у якому (з урахуванням змін та уточнень) (а.с. 40-45, Т. 1), просить відшкодувати за рахунок державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання досудового слідства та прокуратури у розмірі 5 000 000 грн. 00 коп. та зобов`язати Державну казначейську службу України у безспірному порядку перерахувати з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь грошові кошти у сумі 5 000 000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй завдана моральна шкода неправомірними діями та бездіяльністю прокуратури, слідчих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003276 від 30.09.2015 року. Зокрема, неправомірні дії відповідачів полягають у неналежному розслідуванні кримінального провадження, затягуванні його, також не скеруванні обвинувального акту до суду, що у тому числі унеможливлює поновлення її трудових прав. Вважає, що внаслідок незаконних, протиправних дій органу досудового розслідування їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що через дії відповідачів вона стала інвалідом 2-ої групи, погіршився стан її здоров`я. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача вказану суму моральної шкоди.

Рух справи в суді.

Розпорядженням голови Галицького районного суду м. Львова від 23.11.2021 року справу № 463/1700/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду передано до Залізничного районного суду м. Львова на підставі п. 2 ч. 1 ст. 31, ч. 4 ст. 31 ЦПК України (а.с. 94-95, Т. 2).

Згідно супровідного листа Галицького районного суду м. Львова № 463/1700/21/2529/2021 від 25.11.2021 року зазначена справа надійшла до Залізничного районного суду м. Львова 06.12.2021 року (вх. № 28409) (а.с. 96, Т. 2).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 року визначено головуючого суддю Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М. (а.с. 100, Т. 2).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.12.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду - передано за територіальною підсудністю на розгляд Шевченківському районному суду м. Львова (79000, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 12) (а.с. 101-103, Т. 2).

Постановою Львівського апеляційного суду від 13.06.2022 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07.12.2021 року скасовано, справу направлено до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду (а.с. 165-168, Т. 2).

Згідно супровідного листа Львівського апеляційного суду № 463/1700/21/16400/2022 від 20.06.2022 року зазначена справа надійшла до Залізничного районного суду м. Львова 23.06.2022 року (вх. № 10198) (а.с. 173, Т. 2).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.06.2022 року визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 174, Т. 2).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.06.2022 року прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 175-176, Т. 2).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.09.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 216-217, Т. 2).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.09.2022 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М. відмовлено (а.с. 219, Т. 2).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.09.2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М. визнано необґрунтованою. Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Галайко Н. М. передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, іншому судді (а.с. 229-230, Т. 2).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 року для розгляду заяви про відвід судді Галайко Н. М. визначено суддю Гедз Б. М. (а.с. 231, Т. 2).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.09.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Галайко Н. М. у цивільній справі № 463/1700/21 відмовлено (а.с. 232, Т. 2).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.11.2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М. визнано необґрунтованою. Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Галайко Н. М. передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, іншому судді (а.с. 32, Т. 3).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022 року для розгляду заяви про відвід судді Галайко Н. М. визначено суддю Палюх Н. М. (а.с. 33, Т. 3).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2022 року постановлено відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Галайко Н. М. у цивільній справі № 463/1700/21 (а.с. 34-35, Т. 3).

Позиція сторін по справі.

Львівська обласна прокуратура 29.07.2021 року подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволені позову відмовити, з огляду на мотиви викладені у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначає, що органами досудового слідства були дотримані усі норми передбачені КПК України, проте сама лише незгода з прийнятими працівниками правоохоронних органів процесуальними рішеннями, які були оскаржені у передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування шкоди (а.с. 61-70, Т. 1).

Державна казначейська служба України 03.08.2021 року подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи це тим, що їх служба не є належним відповідачем у справі, оскільки не є тим суб`єктом, який порушив права позивача, і тому співвідповідачем повинна бути держава. Водночас, наявність певних недоліків у прийнятих працівниками правоохоронних органів процесуальних рішеннях не може бути безумовною підставою для відшкодування шкоди, а сам заявлений розмір моральної шкоди є завищений та необґрунтований (а.с. 81-84, Т. 1).

Міністерство внутрішніх справ України 09.08.2021 року подало до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи це тим, що їх міністерство не є належним відповідачем у справі, оскільки не є тим суб`єктом, який порушив права позивача (а.с. 100-105, Т. 1).

ОСОБА_1 подала до суду письмові заперечення 03.08.2021 року, 09.08.2021 року та 11.08.2021 року на вказані відзиви відповідачів, у яких просить відхилити відзиви, з аналогічних мотивів викладених та зазначених у позовній заяві, вказуючи зокрема, що через неправомірність дій правоохоронних органів вона отримала другу групу інвалідності, що свідчить про нанесення їй вказаними діями моральної шкоди (а.с. 87-95, 103-117, 128-136, Т. 1).

Суд ухвалив розглядати справу без участі позивача ОСОБА_1 , яка будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, вкотре не з`явилася на розгляд справи, проте у позовній заяві зазначила, що просить суд про розгляд справи без її участі (а.с. 4, Т. 1), а матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення у справі.

Представник відповідача Львівської обласної прокуратури - Яворський Я. Т. у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглядати справу без участі представників відповідачів Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, які будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не з`явилися, проте матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення у справі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен має право, зокрема, на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Порушення зазначеного принципу може негативно впливати на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

У листі Верховного Суду України № 1-5/45 від 25.01.2006 року, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Водночас позивач протягом тривалого часу жодного разу не з`явилася, як у підготовчі засідання, так і у судові засідання, не порушувала питання про участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, зокрема, за допомогою власних технічних засобів програмного забезпечення «EasyCon», не порушувати питання представництва її інтересів у суді.

Враховуючи вказані обставини, історію розгляду справи, процесуальну поведінку позивача, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яка занесена до протоколу судового засідання від 14.11.2022 року.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області перебуває провадження № 0003276 від 30.09.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 212-1, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 175 КК України.

05.11.2019 року першим заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 радником юстиції Кулинич Ю. М. ухвалено постанову про об`єднання кримінальних проваджень № 0000044 та № 0003276.

У ході досудового розслідування встановлено, що до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшов виконавчий лист з Львівського окружного адміністративного суду № 2а-1041 від 30.12.2008 року з приводу поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року. З даного приводу було відкрито виконавче провадження, та скеровано відповідні матеріали до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області для прийняття рішення у порядку ст. 214 КПК України та проведення відповідної перевірки.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 року (а.с. 143, Т. 1) встановлено, що розпорядження в.о. голови Винниківської міської ради О. Шевчука № 9 від 08.02.2011 року було скасовано, проте розпорядженням в.о. голови Винниківської міської ради О. Шевчуком № 10 від 08.02.2011 року було внесено зміни до розпорядження № 9 від 08.02.2011 року та записано «Розпорядження Голови Винниківської міської ради № 17 від 16.04.2005 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України - скасувати».

28.02.2017 року у кримінальному провадженні № 0003276 розпочатому 30.09.2015 року слідчим СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області прийнято рішення про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

27.06.2017 року ухвалою Личаківського районного суду м. Львова скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0003276.

Одночасно встановлено, що згідно ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 24.05.2016 року постанову слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області Черняховської Н. Е. від 18.04.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0003276 від 30.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, скасовано. Зобов`язано слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області Черняховську Н. Е. відповідно ст. 55 КПК України вжити заходів щодо залучення ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0003276 від 30.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

07.07.2016 року слідчим СВ Черняховською Н. Е. ухвалено постанову про визнання особи потерпілим, якою постановлено, що визнати ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0003276 від 30.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

14.11.2017 року у якості свідка був допитаний старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 , який повідомив, що виконавчі провадження № 15410374 та № 15409960 було закінчено у зв`язку із повним виконанням боржником, а саме Винниківською міською радою виконавчих листів Львівського окружного адміністративного суду № 2а-1041 від 30.12.2008 року з приводу поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань із 26.04.2005 року та № 2а-1041/2008 від 30.09.2009 року з приводу того, щоб зобов`язати Винниківську міську раду здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1 : про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винник з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року. Також у ході допиту ОСОБА_2 повідомив, що фактів недопущення ОСОБА_1 до виконання нею її функціональних обов`язків з боку Винниківської міської ради зафіксовано не було, що є підставою вважати, що у даній події відсутній елемент об`єктивної сторони складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Розпорядженням міського голови м. Винник від 08.02.2011 року «Про виконання Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року», зміненим розпорядженням № 10 від 10.02.2011 року, розпорядження голови Винниківської міської ради № 17 від 16.04.2005 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року, вирішено внести відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України та про поновлення на роботі.

17.11.2017 року за результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003276, слідчим СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області прийнято рішення про закриття на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова, 19.03.2018 року постанову слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області Черняховської Н. Е. від 17.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 0003276 від 30.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України скасовано.

Водночас слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області Черняховську Н. Е. відсторонено від проведення досудового розслідування у вказаному провадженні та 03.04.2018 року матеріали кримінального провадження прийняті до провадження слідчим Личаківського ВП ГУНП у Львівській області Коць Є. П. Після цього, слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області Коць Є. П. було відсторонено від проведення досудового розслідування у вказаному провадженні та 03.10.2018 року матеріали кримінального провадження прийняті до провадження слідчим Личаківського ВП ГУНП у Львівській області Клюком В. В.

30.09.2019 року заступником начальник Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 Полянським О. С. узвалено постанову про об`єднання кримінального провадження № 0000004 із кримінальним провадженням № 0003276.

09.10.2019 року у порядку ст. 40 КПК України було надано доручення встановити місце знаходження потерпілої ОСОБА_1 та вручити повістки для прибуття на допит у статусі потерпілої, допитати голову Винниківської міської ради.

Також у Винниківську міську раду надіслано лист, яким викликано голову Винниківської міської ради та ОСОБА_3 21.10.2019 року на 10 год. 00 хв до Личаківського ВП з метою їх допиту.

В Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області надіслано запит з метою встановлення у якому стані перебувають виконавчі провадження за заявою ОСОБА_1 та поданням суду стосовно ОСОБА_1 і забезпечення явки державних виконавців, які займаються даними виконавчими провадженнями.

У Головне управління Держпраці у Львівській області надіслано запит з метою проведення перевірки щодо дотримання законодавства про працю у Винниківській міській раді.

22.10.2019 року допитано голову Винниківської міської ради ОСОБА_4 та керуючу справами виконавчого комітету Винниківської міської ради, які повідомили, що у апараті виконавчого комітету Винниківської міської ради на посаду заступника міського голови з соціально-економічних питань ще у 2004 році (Розпорядження № 7 від 27.02.2004 року) було призначено ОСОБА_1 26.04.2005 року розпорядженням міського голови № 17 дану особу звільнено із займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Не погодившись з підставами звільнення, ОСОБА_1 оскаржила своє звільнення з займаної посади в суді.

Також встановлено, що дублікат трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6, Т. 1) був виготовлений на вимогу Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі № 2а-1041/08.

Трудова книжка ОСОБА_1 виготовлена згідно Наказу Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства Соціального Захисту Населення України № 58 від 29.07.1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» для дублікатів, відповідно у трудову книжку внесено усі відомості та загальний трудовий стаж ОСОБА_1 .

Також суд враховує те, що кошти, які зазначені у судовому рішенні виплачуються та розпорядженням міського голови № 194 к від 24.09.2019 року «Про поновлення на посаді заступника міського голови з соціально економічних питань ОСОБА_1 », було поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з соціально - економічних питань з 26.05.2005 року.

Водночас суд приймає до уваги той факт, що Головне Управління Держпраці у Львівській області 15.11.2019 року поінформувало слідчого, що підстави для здійснення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю за зверненням ОСОБА_1 відсутні.

Також за зверненням ОСОБА_1 у СВ ТУ ДБР у м. Львові зареєстроване кримінальне провадження № 0000193 від 07.12.2018 року за ч. 2 ст. 365 КК України.

19.06.2020 року на адресу Личаківського ВП надійшло провадження № 0000463 від 29.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Встановлено, що дане провадження зареєстроване на підставі ухвали суду за скаргою ОСОБА_1 у матеріалах кримінального провадження наявні заяви ОСОБА_1 аналогічні, як і у матеріалах кримінального провадження № 0003276.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності, загальне захворювання, безтерміново, що підтверджується довідко до акту МСЕК серія 12 ААБ № 361566 від 21.10.2020 року (а.с. 25, Т. 1).

Суд приймає до уваги також медичні документи про історію хвороби ОСОБА_1 (а.с. 46-48, Т. 1), виписки медичної картки амбулаторно (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 консультативної поліклініки Львівського обласного клінічного лікувально-діагностичного кардіологічного центру (а.с. 119, Т. 1).

Випискою із медичної картки амбулаторно (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 консультативної поліклініки Львівського обласного клінічного лікувально-діагностичного кардіологічного центру від 01.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлений діагноз: стабільна стенокардія ІІІ ФК. Після інфарктний кардіосклероз. Гідроперікард. Недостатність метрального клапана (2+). Дегенеративні зміни аортального клапана (1+). Гіпертонічна хвороба ІІІ, ст. 3, ризик 4 (дуже високий) Гіпертензивне серце. СН ІІ Б, із зниженою систилогічною функцією лівого шлуночка (а.с. 172, Т. 1).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок бездіяльності, незаконних, протиправних дій органу досудового розслідування та прокуратури у зазначеному кримінальному провадженні їй було завдано моральну шкоду у заявленому розмірі, що у тому числі призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагає від неї додаткових зусиль для організації її життя, що також призвело до непоправних наслідків здоров`я.

Мотиви прийняття рішення судом.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України у інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. 1167, 1174 ЦК України.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.01.2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22.03.2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25.03.2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

Водночас суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями ГУНП у Львівській області, Львівською обласною прокуратурою.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням.

При встановленні у порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.09.2020 року у справі № 638/11416/18 (провадження № 61-19755св19), від 03.02.2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 03.03.2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20), від 25.03.2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю, рішеннями Львівської обласної прокуратури та структурами Міністерства внутрішніх справ України та шкодою, яка, за твердженням позивача, їй заподіяна.

Матеріали справи не свідчать про протиправність дій органів досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що її права та інтереси були поновлені.

Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 року у справі «Білуха проти України», якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

А певна незгода позивача з прийнятими посадовими особами рішеннями, які нею були оскаржені у порядку, передбаченому КПК України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди.

Отож у цій справі відсутні необхідні умови для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Схожі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13.03.2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03.04.2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 03.02.2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03.07.2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 03.03.2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20) та 14.04.2021 року у справі № 638/11160/17 (провадження № 61-1570св20).

Також суд звертає увагу на те, що Міністерство внутрішніх справ України, слідчі органи якого ніколи не здійснювали досудове слідство у вказаному провадженні, є неналежним відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позовних вимог до вказаного відповідача.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Суд при ухвалені рішення у даній справі керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04).

Судові витрати по справі.

У зв`язку з тим, що у задоволені позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідачів судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 206, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач-1: Львівської обласна прокуратура (, адреса: 79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19);

Відповідач-2: Державна казначейська служба України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6);

Відповідач-3: Міністерство внутрішніх справ України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10).

Текст рішення складено 14.11.2022 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко