РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Комар Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Богунського районного суду міста Житомира із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки, у якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 955453,32 грн та неустойку у розмірі 1738925,04 грн.

Позов обґрунтовується тим, що 29.11.2016 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено письмовий договір позики відповідно до ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України.

У відповідності до п.1.1 договору, позикодавець передав грошові кошти позичальнику у розмірі 955 453,32 грн, що було еквівалентом 37 264,17 доларів США на момент передачі грошових коштів (відповідно до курсу НБУ), у свою чергу, позичальник взяла на себе зобов`язання повернути позикодавцю грошові кошти у зазначеній сумі.

Як зазначено у п. 1.2 договору, сума позики була передана позичальнику у повному обсязі в день укладення договору, що також підтверджується розпискою від 28.11.2016, написаною та підписаною позичальником власноручно. Також, за вказаним пунктом, сторони погодили, що підписання договору підтверджує фактичне отримання позичальником позики у повному обсязі. Тобто, в момент укладення договору, сторони набули відповідних передбачених прав та обов`язків.

Основним обов`язком позичальника, відповідно до п.2.2. договору, було повернення позикодавцю грошових коштів до 30.12.2017.

22.09.2020 позичальнику була надіслана вимога про повернення позики, однак позичальник борг не повернув.

Також п. 3.1 договору визначено, що у разі затримки повернення позики у передбачений договором строк, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки. Неустойка за 6 місяців з 31.12.2017 по 30.06.2018 нарахована позивачем у розмірі 1 738 925,04 грн (955 453,32 х 1 х 182 : 100).

Всього, борг відповідача (позичальника) перед позивачем (позикодавцем) становить 2694378,36 грн (955 453,32 + 1 738 925,04).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 19.07.2021 підготовче провадження у справі було завершено та призначено розгляд справи по суті.

04.10.2021 відповідачем подано клопотання про призначення експертизи, у якому ОСОБА_2 просить призначити у справі судову почеркознавчу експертизу.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 22.10.2021 позивачу поновлено пропущений строк для подання клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22.10.2021 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою суду від 10.11.2021 провадження по справі відповідно до п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України зупинено на час проведення експертизи.

17.02.2022 від Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до суду надійшов висновок експерта №СЕ-19/106-21/13262-ПЧ від 15.02.2022, який складений за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 22.10.2021.

Ухвалою суду від 22.02.2022 провадження у справі поновлено.

06.09.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 про призначення повторної судової експертизи.

Ухвалою суду від 13.10.2022 у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про призначення повторної судової експертизи відмовлено.

Представник позивача у судових засіданнях за її участю позов підтримувала та просила задовольнити, вказувала, що відповідач у судовому засіданні підтвердила факт підписання нею договору позики, розписки, а також надала відомості, що усі раніше підписані нею розписки, за якими відповідач отримувала грошові кошти в борг, були нею підписані особисто, також відповідач погодилася із сумою боргу, що є підставою для задоволення позову. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, позивач та його представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідач та її представник судових засіданнях за їх участю проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що договір позики і розписки підписані не відповідачем, будь-яких коштів відповідач від позивача не отримувала. Щодо посилання представника позивача на те, що відповідач особисто підтвердила про факт ознайомлення та підписання нею договору позики, розписки, відповідач пояснила, що вказувала про те, що нею підписувалось багато різних документів, а факту підписання саме спірного договору та розписки вона не стверджувала. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, відповідач та її представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, належним чином повідомлені про розгляд справи сторони та їх представники у судове засідання не з`явились, на підставі ст. 233 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Згідно із ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.11.2016 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено письмовий договір позики (а.с. 221-223).

Відповідно до п. 1.1 договору, позикодавець передав грошові кошти позичальнику у розмірі 955 453 грн, що еквівалентно 37 264 доларів США на день укладення договору по курсу НБУ, а позичальник зобов`язалася повернути позикодавцю грошові кошти у розмірі, еквівалентному сумі доларів США по курсу НБУ на день повернення коштів.

Згідно з п. 1.2 договору, сума позики була передана позичальнику у повному обсязі в день укладення договору.

Пунктом 1.3 договору визначено, що сума вважається повернутою позичальником в момент її передачі позикодавцю коштів готівкою і отримання позичальником від позикодавця розписки про повне виконання взятого на себе зобов`язання по даному договору.

Договір укладено на строк до 30.12.2017, тобто в день закінчення вказаного терміну сума позики повинна бути повернута позичальником позикодавцю (п. 2.2).

У разі прострочки повернення позики у передбачений договором строк, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки (п. 3.1).

28.11.2016 ОСОБА_2 написано розписку про отримання в борг 955 453,32 грн, що еквівалентно 37 264,17 доларів США. Відповідно до змісту розписки, відповідач отримала суму позики в повному обсязі та зобов`язалася повернути у строк до 30.12.2017 (а.с. 89).

За твердженням позивача, ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики не виконала та суму позики не повернула.

Згідно з ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

На виконання ухвали суду від 22.10.2021 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України надано висновок експерта №СЕ-19/106-21/13262-ПЧ від 15.02.2022, який складений за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до висновку експерта, підписи від імені ОСОБА_2 у графах «Заемщик» договору займу від 27.11.2016, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Подпись:» розписки від імені ОСОБА_2 від 28.11.2016 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Рукописні записи у графах розписки від імені ОСОБА_2 від 28.11.2016 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України висновок експерта, як будь-який інший доказ, не має для суду заздалегідь встановленої сили. Разом з тим, виходячи з предмета доказування, висновок експертизи у цій справі є належним та допустимим доказом, оскільки експертиза призначається судом для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Таким чином, оскільки на підставі оцінених доказів судом встановлено, що договір позики 28.11.2016 на суму 955 453 грн, що еквівалентно 37 264 доларів США, відповідач не підписувала, що підтверджено висновком експерта №СЕ-19/106-21/13262-ПЧ від 15.02.2022, який є належним та допустимим доказом, отже, зобов`язання з повернення суми позики у неї не виникло, тому позов про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у сумі 2250,24 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Воробйова Т.А.