КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5843/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022року м. Київ

Справа № 754/679/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Власенком Артемом Олександровичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Галась І.А.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 22.05.2008 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких Відповідач при укладені договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Так, станом на 12.11.2020 року відповідач, у зв`язку зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості має заборгованість у розмірі 44 478,62 грн. з яких: 34 925,39 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34 925,39 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9553,23 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

На підставі викладеного, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 44 478,62 грн. за кредитним договором № б/н від 22.05.2008 року та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 травня 2008 року у розмірі 34 925, 39 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Власенко А.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що в матеріалах справи наявна копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписана відповідачем, в якій зазначено: тип картки, тип кредитної лінії; базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Таким чином, між ПАТ КБ Приватбанк (правонаступником якого є АТ КБ Приватбанк) та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

При цьому, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Зазначає, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.

Посилається на те, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором. Відповідно до наданого суду розрахунку, 28 червня 2019 року була зараховано в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями 1617 гривень. Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання відповідачем добровільно зобов`язань щодо повернення використаних кредитних коштів, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 34925,39 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Також суд першої інстанції посилався на те, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить також стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 34925,39 грн. Суд зазначив, що загальна заборгованості за «тілом» кредиту та заборгованість за простроченим «тілом» кредиту співвідносяться як загальне й окреме, тому вважав, що позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту за наявності заборгованості за «тілом» кредиту та дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення простроченого «тіла» кредиту.

Крім того, суд посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.03.2019 року шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та умови нарахування заборгованості за простроченими відсотками, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України та за нарахованими штрафами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення із відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції вважав, що АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 34 925,39 грн. заборгованості за кредитом (тіло кредиту).

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по кредиту на суму 34 925,39 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками колегія суддів у повному обсязі погодитись не може, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; висновки суду не у повному обсязі відповідають обставинам справи у цій частині.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 22.05.2008 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача станом на 12.11.2020 рокузаборгованості у розмірі 44478,62 грн. з яких: 34925,39 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34925,39 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9553,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості, виписку по особовому рахунку за договором, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», та копію паспорту громадянина України - відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22.05.2008 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 28).

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, ОСОБА_1 ознайомлений з фінансовими умовами надання цієї платіжної картки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його особистим підписом.

З вказаної довідки вбачається, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 3%. Розмір щомісячних платежів та термін їх внесення (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Також удовідці встановлено відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів.

Таким чином, сторони ( ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк») погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов за договором від 22.05.2008 року.

Отже, підписавши 22.05.2008 року довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за несвоєчасне невиконання зобов`язання. Інформація про отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розмір сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості - підтверджується випискою з особового рахунку, відкритого банком на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

За викладених обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів щодо виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, та встановлення процентної ставки за користування кредитом - не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків - відсутність у письмовому вигляді ціни договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки відповідно до підписаної відповідачем ОСОБА_1 довідки про умови кредитування сторони обумовили та погодили розмір базової відсоткової ставки, а саме - 3% на місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів та термін їх внесення (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості.

Строк користування кредитними коштами визначений відповідно до довідки про отримання ОСОБА_1 кредитних карток, із зазначенням терміну їх дії, згідно з якими строк повернення кредиту визначений строком дії кредитної картки ( а.с. 26).

Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення відсотків на суму 9553 грн. 23 коп., оскільки відповідно до наданого розрахунку ці відсотки нараховані банком не за користування кредитними коштами, а за прострочення виконання грошового зобов`язання, за процентною ставкою 84% та 60% річних, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданому позивачем до позовної заяви, в ньому зазначено, що заборгованість за простроченими відсотками за період з 22.05.2008 року по 12.11.2020 року становить 9553, 23 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, на суму простроченого кредиту в розмірі 34 925,39 грн. за період з 01.04.2020 року нарахування відсотків здійснювалося банком за ставкою 84 % річних, а з 01.08.2020 року по 01.10.2020 року - за ставкою 60 % річних, що не було узгоджено сторонами при підписанні Анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 22.05.2008 року, загальна сума таких відсотків становить 9553, 23 грн.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами щодо нарахування відсотків за ставкою 84 % річних, а з 01.08.2020 року - 60 % річнихта доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

В розрахунку заборгованості також зазначено, що 84% та 60% - це процентна ставка на прострочений кредит згідно ст. 625.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами сплати відсотків на прострочений кредит за підвищеною відсотковою ставкою 84% та 60% річних згідно зі ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд неправомірно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що до суми заборгованості в розмірі 34 925 грн. позивач вже включив відсотки за користування кредитом.

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що він містить графу «відсотки погашені за рахунок кредиту». При перевірці розміру сум, що зазначені у графах «відсотки погашені за рахунок кредиту» та «поточне тіло кредиту на звітну дату» вбачається, що сума цифр, зазначена у цих графах, входить до суми, зазначеної у графі «складова заборгованості за наданим кредитом», що свідчить про включення банком відсотків за користування кредитом, які не були погашені позичальником у поточному місяці, до суми заборгованості за наданим кредитом.

Наприклад, за період з 01.07.2019 року по 12.11.2020 року безпосередні витрати позичальником кредитних коштів становлять суму 4144 грн. 80 коп. Разом з тим, сума тіла кредиту за цей період збільшена банком як на суму кредитування - 4144 грн. 80 коп., так і на суму процентів за користування кредитом, погашених банком рахунок кредиту, - 8604 грн. 22 коп.

Всього за період з 01.06.2015 року по 01.02.2020 року сума відсотків, що нараховані банком та погашені за рахунок кредиту, тобто включені до заборгованості по кредиту, що підлягає погашенню позичальником як тіло кредиту, становить 49 844, 48 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку, загальна сума отриманих відповідачем кредитних коштів становить 118 443 грн. 79 коп., загальна сума коштів, сплачених на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом - 144 449 грн. 12 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 34 925 грн. 39 коп.

Отже, доводи представника банку про необхідність стягнення суми заборгованості за відсотками, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сума відсотків, які просив стягнути банк у позовній заяві - 9553 грн. 23 коп., не є відсотками за користування кредитом, а відповідно до наданого банком розрахунку - є процентами, нарахованими за підвищеною процентною ставкою 84 % та 60 % річних на суму простроченого кредиту. Однак, довідка про умови кредитування, підписана відповідачем, таких умов не містить.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови, а саме щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.