У Х В А Л А

27 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 723/4167/18

провадження № 61-6229св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гереговою Наталією Іванівною, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року у складі судді Бужори В. Т. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Половінкіна Н. Ю., Кулянди М. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов обгрунтований тим, що 24 жовтня 2001 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, у якому народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року шлюб розірвано. За 17 років шлюбу сторони набули майно. Зокрема, у шлюбі сторони збудували житловий будинок у АДРЕСА_1 . Відповідно до звіту № 05/09-2016 ТО про проведення технічного обстеження, здійсненого експертом Лещишиним В. В., встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації вказаного житлового будинку.

Згідно з листом спеціаліста у галузі архітектури Гонтарюк Г. Т. від 23 серпня 2017 року № 1, встановлено, що відсоток готовності будинку АДРЕСА_1 становить 100 %. Загальна вартість спірного будинку згідно з технічним паспортом становить 1 617 689 грн.

З метою уникнення поділу цього будинку відповідач не вживає заходи введення його в експлуатацію, спірний будинок є об`єктом незавершеного будівництва.

Посилалася на те, що її участь коштами у здійсненні незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 є більшою, ОСОБА_2 не працював, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї.

Також на її утриманні перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_3 ..

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 вересня 2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1 150,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які є меншими прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатніми для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини.

ОСОБА_1 змінила позовні вимоги, просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться на АДРЕСА_1 ; визнати право власності за ОСОБА_2 на 30/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 30/100 ідеальних частин земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться на АДРЕСА_1 ; визнати право власності за ОСОБА_1 на 70/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 70/100 ідеальних частин земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться на АДРЕСА_1 ; залишити у власності ОСОБА_1 незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; стягнути на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки у спільному майні подружжя в сумі 402 000,00 грн; право спільної сумісної власності подружжя на майно припинити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, у позові відмовлено.

Суди встановили, що рішенням 14 сесії 5 скликання Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 16 травня 2008 року № 33/14-2008 року затверджено проєкт відведення земельної ділянки ОСОБА_2 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га безоплатно у власність. ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована у с. Ропча Строжинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га на підставі рішення Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 16 травня 2008 року № 33/14-2008 року.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 та визнання права власності на 70/100 ідеальних частин незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 та 70/100 ідеальних частин земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції зазначив, що незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, земельна ділянка, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться на АДРЕСА_1 набута ОСОБА_2 внаслідок приватизації, є його особистою приватною власністю.

ОСОБА_1 не набула право власності на самочинне незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 не переходить право власності на 70/100 ідеальних частин земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

30 березня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герегова Н. І., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, просила скасувати судові рішення та задовольнити позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17, 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-47цс16.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача зазначає, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом, тому позивач не набула права власності на нього. Земельну ділянку ОСОБА_2 отримав у порядку приватизації, тому вона є його особистою власністю.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року відкритокасаційне провадження у цій справі.

Касаційне провадження відкрито з підстав посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судами норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17, 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-47цс16.

Межі та підстави касаційного перегляду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Фактичні обставини справи

Встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зведено незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку в с. Ропча Сторожинецбкого району Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048.

Відомості про видачу ОСОБА_2 будівельного паспорту на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно довідки Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 10 серпня 2017 року № 356 житловий будинок АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Системний аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожими є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У цій справі суди встановили, що будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 здійснено без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, на яку посилається заявник, вирішено спір про поділ спільного майна подружжя - збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку. При цьому встановлено обставини про те, що житловий будинок побудовано на відведеній для цієї мети земельній ділянці на підставі дозвільних документів на будівництво.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17 Верховний Суд погодився із висновками судів про поділ між подружжям об`єкта незавершеного будівництва, зведеного під час перебування сторін у шлюбі та не введеного в експлуатацію. Обставин самочинності проведеного будівництва у справі не встановлено.

Постановою Верховного Суду 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, на яку також посилається заявник, розглянуто спір між подружжям про поділ об`єкта незавершеного будівництва. У справі встановлено, що згідно із повідомленням управління державної архітектурно-будівельної інспекції у єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей чи повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів не міститься інформації щодо спірного житлового будинку. У зв`язку з наведеним між подружжям поділено будівельні матеріали та обладнання, з яких складається незавершений будівництвом житловий будинок, а не сам будинок.

Постановою Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-47цс16, вирішено спір про поділ між подружжям об`єкта незавершеного будівництва. У справі встановлено, що будівництво будинку закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача. Обставин самочинності проведеного будівництва у справі не встановлено.

Таким чином, висновки у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17, 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-47цс16, на які посилається заявник у касаційній скарзі та на підставі яких відкрито касаційне провадження, стосуються відмінних фактичних обставин, що формують зміст правовідносин та впливають на застосування норм матеріального права.

У наведених для прикладу неоднакового застосування норм матеріального права постановах між подружжям поділено об`єкт незавершеного будівництва (будівельні матеріали та обладнання, з яких складається незавершений будівництвом житловий будинок, у випадку відсутності будівельного паспорту), зведеного на відведеній для цієї мети земельній ділянці на підставі дозвільних документів на будівництво.

У справі, яка переглядається, встановлено, що будівництво житлового будинку здійснено подружжям без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, а про поділ будівельних матеріалів та обладнання, з яких складається будинок, позивач не заявляла.

Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність предмета поділу між подружжям, фактичних обставин та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами, які наведені заявницею як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Таким чином, висновки у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17, 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-47цс16, на які посилається заявник у касаційній скарзі та на підставі яких відкрито касаційне провадження, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.

Керуючись статтями 260, 389, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження в справі № 723/4167/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко