Постанова

Іменем України

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 289/725/21

провадження № 61-19152св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Бойко Володимир Володимирович,

відповідачі: Мірчанський старостинський округ Радомишльського району Житомирської області, Радомишльська міська рада Житомирської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Володимир Володимирович, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мірчанського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання позивача особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, та визнання права на спадкове майно,

в якому просив суд визнати за ним як єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги право на земельну частку (пай) у розмірі 2,98 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серія ЖТ № 0322850, та на житловий будинок, який знаходиться за місцем постійного проживання та реєстрації спадкодавця за адресою:

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області

від 26 липня 2021 року у складі судді Сіренко Н. С. позовні вимоги

ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

у с. Меделівка Радомишльського району Житомирської області, проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

з 01 січня 2004 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з 1998 року

до 11 липня 2004 року, тому суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, цей факт має бути встановлений саме з 01 січня 2004 року, тобто з дня набрання чинності Сімейного кодексу України.

Враховуючи, що судовим рішенням встановлено факт спільного проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , позивач не позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, тому позовні вимоги

ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 є передчасними.

У серпні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойко В. В. подав до суду заяву про виправлення описок в рішенні Радомишльського районного суду Житомирської від 26 липня 2021 року, а саме: «Другий абзац резолютивної частини рішення викласти в такій редакції: «Встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Меделівка Радомишльського району Житомирської області, проживала однією сім`єю

з ОСОБА_1 , з 01 січня 1998 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області

від 23 серпня 2021 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3

у задоволенні заяви про виправлення описок у судовому рішенні

від 26 липня 2021 року.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що зі змісту заяви слідує, що представник позивача не погоджується з ухваленим рішенням в частині встановленого судом факту щодо строку проживання осіб однією сім`єю. Вказане не є опискою, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області

від 23 серпня 2021 року за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко В. В., про виправлення описок у судовому рішенні у справі за позовом ОСОБА_1 до Мірчанського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання позивача особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно, відмовлено.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та його представник не надали суду належних доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2021 року, а поновлення такого строку без доказів поважності причин пропуску строку особою, що звертається

із апеляційною скаргою на судове рішення, що набрало законної сили,

є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко В. В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

У січні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2022 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив йому у відкритті апеляційного провадження.

Зазначає, що апеляційний суд не врахував того, що Законом України

від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178. 179, 180. 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Вказує, що цим Законом визначено, що процесуальні строки у визначених цим Законом випадках випадках не зупиняються, не поновлюються,

а автоматично продовжуються, тому вважає, що він не пропустив строків на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко В. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною третьою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції Україниоднією

з основоположних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня

2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня

2010 року).

Судом встановлено, що ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2021 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у задоволенні заяви про виправлення описок

у судовому рішенні від 26 липня 2021 року.

30 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко В. В. отримав вказану ухвалу суду першої інстанції (а.с. 38).

27 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко В. В. засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня

2021 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокат Бойка В. В. залишено без руху з підстав несплати останнім судового збору, а також було визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області

від 23 серпня 2021 року. Надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали для звернення до суду апеляційної інстанції із належними доказами поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення та оригіналом квитанції про сплату судового збору.

08 жовтня 2021 року на електронну адресу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка В. В. апеляційний суд направив копію ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху.

11 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 05 жовтня

2021 року надіслав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій просив приєднати до матеріалів справи оригінал квитанції про сплату судового збору.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу,

а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Закон України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ набрав чинності 17 липня 2020 року.

Заявник подав апеляційну скаргу на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2021 року, тобто під час дії Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 року № 855 на всій території України продовжено карантин до 01 жовтня

2021 року.

Отже, наведене свідчить, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Тобто самий факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 грудня

2021 року у справі № 756/10191/20 (провадження № 61-10617св21).

За таких обставин, Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції мав застосувати положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX у визначенні перебігу процесуального строку на оскарження ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2021 року, оскільки, як зазначено, на момент подання до суду апеляційної скарги (27 вересня 2021 року) пункт 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України діяв

у редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, відповідно до якого пропущений строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Встановивши, що вимоги ухвали суду апеляційної інстанції щодо надання належних доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2021 року представником ОСОБА_1 не надано, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані, заявник отримав належно завірену копію оскаржуваного судового рішення 30 серпня 2021 року, а отже, він мав можливість подати апеляційну скаргу

у строк, визначений цивільним процесуальним законодавством.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України), а вказані ОСОБА_1 причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, враховуючи також наявність

у нього представника, не свідчать про існування об`єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою у передбачені законом строки, тому не можуть бути визнані поважними.

У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість

у розгляді їхньої справи.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до обмеження права на доступ до суду, є необґрунтованими, оскільки, залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд діяв у межах повноважень, наданих статтею 357 ЦПК України, та забезпечив при цьому апелянту можливість усунути недоліки апеляційної скарги, встановивши для цього строк, протягом якого

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , міг надати докази наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною

в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Володимир Володимирович, залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк