Справа № 518/275/18
Провадження № 2/517/1/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 рокусмт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Гончар І.В., при секретарі Заболотній Л.В., за участі: позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника позивача за первісним позовом та за зустрічним позовом - адвоката Розенбайм Ю.О., відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представників відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом - адвокатів Чорного О.В., Заякіна Д.С. та Калаянова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним.

В обгрунтування своїх позовним вимог за первісним позовом ОСОБА_1 зазначає, що ним 21 лютого 2015 року надана позика ОСОБА_2 в сумі п`ятдесят п`ять мільйонів сімсот шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень, що на дату надання позики по курсу НБУ складало еквівалент 2 000 000,00 (два мільйона) доларів США. На підтвердження укладання договору позики та його умов, між позивачем та відповідачем будо укладено договір від 21.02.2015 року. Факт отримання відповідачем суми позики від позивача підтверджується розпискою про отримання позики від 21 лютого 2015 р.. Відповідно умов договору позики Позивач надав Відповідачу позику на вищевказану суму, а Відповідач зобов`язався повернути суму позики через 10 місяців, а саме в строк до 28 грудня 2015р. (п.3.2 та п.4.1 Договору позики). Відповідач зобов`язання по Договору позики належним чином не виконав, позика станом на дату звернення Позивача до суду - не повернута. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Отже, Відповідач крім обов`язку сплатити суму позики, також зобов`язаний сплатити 3% річних, розмір яких складає 129 205,48 доларів США. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 2 129 205,48 доларів США.

Також позивач за первісним позовом зазначає, що відповідно до вимог ст.ст. 192, ч. 2 ст. 533 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня, а іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України, що, відповідно, визначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року. Як вбачається з договору позики та розписки, розмір позики, яка підлягала поверненню боржником, визначався у іноземній валюті - долар США. Станом на 21 лютого 2018 року (день звернення до суду) 1 долар США становив 27,072945 грн., а тому сума боргу в розмірі 2 129 205,48 доларів США, яка підлягає стягненню в порядку виконання договору позики, становить 57 64 3 862,85 грн..

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27.02.2018 року Ширяївським районним судом Одеської області було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження по справі № 518/275/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 57 643 862, 85 грн.. Ухвалою про відкриття провадження від 27.02.2018р. у справі № 518/275/18 для відповідача було визначено п`ятнадцяти денний строк з дня отримання ухвали для пред`явлення зустрічного позову. Однак, відповідачем була оскаржена ухвала про відкриття провадження у справі та матеріали були передані до апеляційного суду Одеської області, у зв`язку з чим, зустрічний позов у встановлений судом строк не був поданий. Також зазначає, що до суду додано копію паспорту ОСОБА_2 .. Як вбачається з порівняльного аналізу підпису, який здійснено на договорі та підпису який здійснено на паспорті, вони вчинені різними особами та зовсім не схожі між собою. До того ж, ОСОБА_2 стверджує, що цей договір не підписувався ОСОБА_1 та грошові кошти від позивача він не отримував. Окремо звертають увагу на той факт, що ОСОБА_1 є публічною особою, представником народу у органах місцевого самоврядування - депутатом Одеської обласної ради. Відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» депутати обласної ради зобов`язані щорічно подавати декларації про доходи. Декларації знаходяться у публічному доступні в Єдиному державному реєстрі декларацій. З аналізу декларацій ОСОБА_1 за 2016 та 2017 р.р. не вбачається наявності жодних позичених коштів третім особам, тим більш у такому великому розмірі. Однак, як в декларації 2016 року, так і в декларації 2017 року, відповідна колонка є не заповненою. Також звертають увагу на те, що договір, який наданий на підтвердження існування заборгованості є помальованим клаптиком паперу, з виправленнями та не відповідає формі договору, яка встановлена Цивільним кодексом України. Враховуючи той факт, що позивач посилається на договір від 21.02.2018р., як на підставу укладеного договору позики, вважають за необхідне звернутись з зустрічним позовом про визнання такого договору неукладеним, оскільки він підписаний не ОСОБА_1 та просять поновити строк для подання відзиву. Від сторін надійшли відзиви на позовну заяву та відповіді на відзиви. В судовому засідані позивач та його представники за первісним позовом свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, а щодо вимог зустрічної позовної заяви вважають, що її слід повернути заявнику, дані факти описуються в заяві щодо зустрічного позову та у відповіді на відзив. Відповідач та його представники за первісним позовом в судовому засідані первісний позов не визнають та просять суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, посилаючись на те що ОСОБА_2 ніякх грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував. Розглянувши матеріали справи та обґрунтування підстав первісного і зустрічного позовів, вислухавши сторони та дослідивши в судовому засіданні докази у справі, судом встановлено наступні обставини, які є предметом доказування у справі. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.1,6 ст.81 ЦПК). За наявними в матеріалах справи доказами встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно висновку експерта судово-технічної експертизи документів Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України № 19-6144/6145 від 26.11.2019 року надані на експертизу документи є оригіналами, а не електорофотокопіями. Друковані тексти, рукописні записи, що розміщені у наданих на експертизу документах змінам у вигляді підчистки, травлення, додруковці (дописці) не піддавались. Підписи, що розміщені у графах (рядках) наданих на експертизу документів виконані без використання технічних прийомів (засобів) та без попередньої технічної підготовки. Згідно висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України № 19-6035 від 26.12.2019 року підписи від імені ОСОБА_2 в розписці про отримання грошової позики від 21.02.2015 року та договорі грошового займу від 21.02.2015 року в графі "Директор виконані самим ОСОБА_2 . Згідно висновку експертів судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України № 20-4642 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 24.12.2020 року підписи від імені ОСОБА_2 у договорі позики у нижній првій частині лицьової сторони першого аркушу, у нижній середній частині зворотньої сторони першого аркушу та на зворотньому боці другого аркушу від 21.02.2015 р. та розписці від 21.02.2015 р. виконані самим ОСОБА_2 . Згідно висновку експерта додаткової судово-технічної експертизи Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України № 20-4629 від 30.12.2020 року надані на експертизу документи є оригіналами, а не електорофотокопіями. Друковані тексти, рукописні записи, що розміщені у наданих на експертизу документах змінам у вигляді підчистки, травлення, додруковці (дописці) не піддавались. Підписи, що розміщені у графах (рядках) наданих на експертизу документів виконані без використання технічних прийомів (засобів) та без попередньої технічної підготовки. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз міністерства юстиції України за результатами проведення судово-технічної експертизи документів рукорписні записи у договорі доручення, датованому 19.02.2015 р., виконані кульковими ручками, спорядженими пастами різних відтінків синьо-фіолетового кольору. У договорі доручення, датованому 19.02.2015 р., відсутні ознаки штучного зістарювання документів. Рукописний текст у договорі доручення, датованому 19.02.2015 р., виконаний раніше жовтня 2016 року. Більш точно встановити період виконання досліджувальних записів не представляється можливим у межах наданих зразків з урахуванням похибки наявних методик дослідження штрихів рукописних записів та підписів. Виконання рукописних записів у договорі доручення, датованому 19.02.2015 р., у зазначену в документі дату 19.02.2015 р. не виключається. Дані висновки підтверджені поясненнями експертів в судовому засідані О. Посільського та Т. Ліхвара. В судовому засідані ОСОБА_1 пояснив, що ним особисто вранці 21.02.2015 року були передані ОСОБА_2 в присутності свого брата - ОСОБА_3 на території належної ОСОБА_2 виробничої бази грошові кошти в гривнях. Але через те, що бланки договору позики та розписки його брат забув в офісі в м.Одеса, тому він передав гроші в смт. Ширяєво, тому що сам мав їхати в м.Київ. Його брат ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по їхали в м.Одеса, де в офісному приміщені підписали договір позики та розписку про отримання грошових коштів. Його брат підписав договір позики та розписку на підставі договору доручення від 19.02.2015 року, який був завчасно укладений між ним та його братом, оскільки планував виїзд у відрядження до м.Київ. Але в судовому засідані свідок ОСОБА_3 відмовився від давання показань згідно ст. 63 Конституції України та ст. 71 ЦПК України. Цивільним законодавством не тільки не заборонено підписання правочину іншою особою, а навпаки регламентоване таке право і така можливість. Зокрема, ч. 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства ( ч. 3 ст. 237 ЦК України). Відповідно до ч. 14 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя . Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити, зокрема, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов язанням їх повернення. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 21 лютого 2015 року і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики. Відповідно до вимог ст.ст. 192,533 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня, а іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України, що, відповідно, визначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року. Як вбачається з договору позики та розписки, розмір позики, яка підлягала поверненню боржником, визначався у іноземній валюті - долар США. Станом на 21 лютого 2018 року (день звернення до суду) 1 долар США становив 27,072945 грн., а тому сума боргу в розмірі 2 000 000 доларів США, яка підлягає стягненню в порядку виконання договору позики, становить 54 145 890,00 гривень. Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 цього Кодексу). Статтями 610-612 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому суд зазначає, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Отже, відповідач за первісним позовом крім сплатити суму позики, також зобов`язаний сплатити 3% річних, розмір яких складає 129 205,48 доларів США. Розрахунок 3% річних розраховується за формулою - Сх3хД:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Так як, сума заборгованості складає 2 000 000,00 доларів США., а кількість днів прострочення складає: з 29.12.2015 р. по 21.02.2018 р. - 786 днів. Отже сума 3% річних = 2 000 000,00 х 3 х 786 : 365 : 100 = 129 205,48 доларів США. В грошовому еквіваленті становить 3 497 972,85 грн.. Щодо пояснень в судовому засідані ОСОБА_2 , що він ніяких коштів не отримував, ніякого договору та розписки не підписував, суд не може брати до уваги ці пояснення, так як судово-почеркознавчі експертизи показали, що підпис належить саме йому. Оскільки в розписці та в договорі позики стоїть підпис ОСОБА_2 і зазначено що кошти були передані, то відповідно договір позики був укладений і визнати його неукладеним підстав не має, тому в позовній вимозі зустрічного позову слід відмовити. Дослідивши докази, вислухавши сторони суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню в повному обсязі, а в зустрічному позові слід відмовити. Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 77 ЦПК України, ст.ст. 192, 205, 526, 530, 533, 598, 599, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 57 643 862, 85 гривень.

В задоволені позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: І.В. Гончар