Справа № 216/2490/21
провадження 2/216/725/22
29 листопада 2022 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бутенко М.В.,
секретаря судового засідання Кравець А.С.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю.
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона проживала з відповідачем ОСОБА_2 , спільно однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з березня 2000 року до листопада 2020 року, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет, спільно проводили дозвілля та відпочинок, зокрема, разом виїжджали за межі України відпочивати. Ні позивач, ні відповідач протягом зазначеного вище періоду в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували. Факт спільного проживання однією сім`єю позивача та відповідача, ведення спільного господарства підтверджується показаннями свідків, фото з відпочинку. В період спільного проживання було придбано, зокрема, 25.07.2005 р. Ѕ частину будинку - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке було оформлено на відповідача, що підтверджується витягом від 21.02.2021 р. Позивач зареєстрована за даною адресою з 20.01.2006 р., а також, відповідач склав заповіт від 04.10.2008 р., в якому заповів позивачу вказаний будинок.
Позивач, також, облаштовувала даний будинок, придбавала побутову техніку, меблі, що підтверджується, зокрема, заявою позичальника від 24.12.2017 р., графіком погашення розстрочки, на якому міститься підпис позивача.
Позивач вкладала свої кошти, вона весь час працювала, що підтверджується копією трудової книжки.
Встановлення факту спільного проживання необхідно позивачу для подальшого звернення до суду для визнання права власності на Ѕ частину від придбаного за час спільного проживання майна, а так як СК України набрав чинності з 01.01.2004 р., а Кодекс про шлюб та сім`ю України не містив поняття спільного проживання без шлюбу, тому позивач вимушена просити суд встановити факт проживання з 01.01.2004 р.
Позивач та її представник адвокат Попков О.О. в судовому засіданні позов підтримали просили його задовольнити, в судове засідання призначене на 29.11.2022 надали заяву про проведення розгляду справи без участі позивача та її представника.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином.
Відповідно до вимог частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не повідомив про причини своєї неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
В своїй постанові від 30.10.2019 р. по справі № 643/6799/17 Верховний суд зазначає наступне: «Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.?
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.»
Згідно ст. 74 СК України вказано: «1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.»
Таким чином, законодавством визначено поняття сім`ї і в разі, якщо під час спільного проживання було придбано майно, воно належить їм на праві спільної сумісної власності.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто:
наявність спільних витрат;
купівля майна для спільного користування;
участі у витратах на утримання житла, його ремонт;
надання взаємної допомоги;
наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням;
інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов:
має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років);
мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом);
відсутній спір про право.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться:
показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту;
документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки;
фотографії певних подій;
документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Постанова Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 (за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено).

Так, під час розгляду справи судом були встановлені наступні фактичні обставини справи.

Заповітом від 24.10.2008 ОСОБА_2 заповів Ѕ частину житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви позичальника від 24.12.2017 ОСОБА_1 взяла строковий кредит для оплати холодильника та варильної поверхні на загальну суму 21545,9 грн.

Трудовою книжкою ОСОБА_1 встановлено що у період з березня 2000 року до листопада 2020 року вона отримувала виплату допомоги по безробіттю, а також працювала на посадах продавця на підставі трудових договорів.

Фотознімками наданими позивачем встановлено проведення сторонами спільного дозвілля та відпочинку.

Листом від 29.06.2022 начальником Центрально-Міського відділу ДРАЦС повідомлено про відсутність актового запису про шлюб та розірвання шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що з ОСОБА_1 вона знайома дуже давно, а з ОСОБА_2 познайомилась після того як він почав стосунки з позивачкою. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили разом, вели спільне господарство, в період коли ОСОБА_2 не працював більше роки після операційного втручання, ОСОБА_1 доглядала його та утримувала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_2 є хрещеним батьком її дитини, тому вона добре знає і позивач и відповідача. Зазначила що у період спільного проживання і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обидва працювали, разом робили ремонт у домоволодінні якому мешкали.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що з відповідачем і позивачем у неї дружні відносини. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом і вели спільне господарство, разом придбали техніку та меблі для свого будинку.

Вищевикладене засвідчує факт спільного проживання однією сім`єю, оскільки матеріалами справи достеменно встановлений факт спільного проживання позивача разом із ОСОБА_2 , ведення останніми спільного господарства, проведення спільних витрат тощо.

Але, враховуючи, що нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) не передбачалось таке поняття, як «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу», то відсутні підстави для встановлення факту спільного проживання у період з березня 2000 року до 01 січня 2004 року.

В той же час, суд вважає за необхідне встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до листопада 2020 року, оскільки встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивачу необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання, оскільки шлюб між ними не було зареєстровано.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 908,00 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 141, 206, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 3, 74 СК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з 01.01.2004 р. до листопада 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень) та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4500 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

1) позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя М.В. Бутенко