Справа № 463/5058/21 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/3615/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 1050 доларів США у зв`язку з невиконанням договору про надання правової допомоги та 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла в даній справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 08.04.2020 року між нею та ОСОБА_2 (адвокатом) укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого, за домовленістю сторін, було представництво її інтересів у цивільній справі про стягнення заборгованості в розмірі 33000 доларів США з ОСОБА_3 .

У зв`язку з перебуванням на території Сполучених Штатів Америки, для виконання відповідачем умов договору нею було надіслано 16.04.2020 року через платіжну систему MoneyGram 850 доларів США для сплати, як пояснив відповідач, судового збору за подання позовної заяви 8968 грн. та за його послуги з представництва 500 доларів США, а в подальшому, у липні 2020 року відповідач отримав ще 300 доларів США.

Приїхавши на Україну в березні 2021 року, ОСОБА_1 дізналась про той факт, що постановою слідчого Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області від 12.01.2021 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001083 від 12.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, щодо ОСОБА_3 , а цивільний позов від її імені не був поданий та, відповідно, не було сплачено судового збору.

Внаслідок наведених вище обставин, враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе обов`язків, позивач спочатку усно, а потім, шляхом надіслання письмової претензії від 18.03.2021 року, вимагала від ОСОБА_2 повернення отриманих коштів у розмірі 1150 доларів США, однак, вказані кошти на її вимогу повернуто не було.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 850 доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ, станом на дату ухвалення судового рішення, еквівалентно 22688 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 735 грн. 05 коп. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

У стягненні витрат на правничу допомогу відмовлено.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача понесених нею витрат на правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь вказані судові витрати в розмірі 11340 грн.

Зазначає, що у зв`язку з частковим задоволенням її позовних вимог, суд повинен був присудити їй витрати на правничу допомогу в розмірі 11340 грн.

Апелянт вважає помилковим висновок суду щодо необхідності подання її стороною детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки у відповідності до ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар адвоката може встановлюватись у фіксованому розмірі, визначеному в договорі про надання правової допомоги.

Звертає увагу, що зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу можливе лише у разі відповідного клопотання сторони, проте, відповідач такого клопотання не подавав.

Відповідач ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апелянт вважає, що суд не встановив характеру спірних правовідносин, неправильно застосував до них норми матеріального права, не дав належної правової оцінки доказам у справі, взявши до уваги копії документів, які належним чином не засвідчені, а також неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

На переконання апелянта, поза увагою суду залишилась та обставина, що в договорі №34 від 08.04.2020 року про надання правової допомоги ОСОБА_1 не зазначено, що така правова допомога стосується виключно подання позовної заяви до суду в інтересах ОСОБА_1 .

Стверджує, що в процесі виконання договору про надання правничої допомоги, ним, як адвокатом, здійснено всі можливі правові заходи для захисту прав та інтересів позивача, однак, всі умови договору не реалізовано через недобросовісність самої позивачки, що, власне, і стало причиною розірвання договору між ними.

Просить врахувати, що ним було надано позивачці правничі послуги на суму 29075 грн. 50 коп., про що складено акт від 15.03.2021 року з описом виконаних робіт, однак, позивачка цей акт не підписала.

23 листопада 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , в якому він заперечив доводи апелянта і зазначив, що суд першої інстанції правильно відмовив позивачці у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати нею не підтверджені належними доказами.

22 лютого 2022 року від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу протилежної сторони, в якому вона заперечує доводи та вимоги апелянта і звертає увагу, що договір про надання правової допомоги було розірвано, однак, відповідачем не повернуто грошових коштів, які вона ( ОСОБА_1 ) оплатила за конкретні правничі послуги та на оплату судового збору за подання позовної заяви.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі, й за клопотанням відповідача, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.10.2022 року, є дата складення повного судового рішення 04.11.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору .

Відповідно до частини першої статті 26 Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону, договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі».

Судом встановлено, що 08 квітня 2020 року між сторонами укладено договір №34 про надання правової допомоги, згідно з яким, відповідач ОСОБА_2 , як адвокат, зобов`язувався надати позивачці ОСОБА_1 , як клієнту, правову допомогу у виді представництва прав та інтересів у цивільній справі про стягнення боргу, а клієнт ОСОБА_1 зобов`язувалась оплатити правничі послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору, адвокат зобов`язаний інформувати клієнта щодо ведення дорученої йому справи, у тому числі, щодо правової позиції.

При наявності фактичних і правових підстав для виконання доручення, адвокат повинен неупереджено й об`єктивно викласти їх клієнту і повідомити в загальних рисах, який час і обсяг роботи вимагатиметься для виконання цього доручення та які правові наслідки досягнення результату, якого бажає клієнт (п. 2.1.2).

Пунктом 2.1.4 договору передбачено, що у випадку, коли адвокат дійде висновку про відсутність фактичних та правових підстав для виконання доручення, він зобов`язаний повідомити про це клієнта та узгодити з ним зміну змісту доручення, що відповідав би тому гіпотетичному результату, який може бути досягнутий згідно з чинним законодавством, або відмовитись від прийняття доручення.

Порядок оплати винагороди за надану правову допомогу визначено пунктом 3 договору.

Так, зокрема, згідно з пунктом 3.1 договору, за надану правову допомогу клієнт, крім понесених адвокатом витрат, сплачує останньому гонорар, розмір якого визначається за погодженням сторін.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що якщо договір припинено до того, як доручення виконане повністю, клієнт зобов`язується винагородити адвоката відповідно до виконаного доручення, а також відшкодувати понесені ним витрати.

Підтверджено письмовими доказами і не заперечується відповідачем та обставина, що на виконання умов договору, 16 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 через платіжну систему MoneyGram здійснила переказ коштів на ім`я відповідача в сумі 850 доларів США, частина яких, у розмірі 8968 грн. призначалась на сплату судового збору за подання позовної заяви, однак, своїх зобов`язань щодо подання до суду позовної заяви у цивільній справі про стягнення боргу відповідач не виконав і витрати по сплаті судового збору, які наперед компенсувала йому позивачка, не поніс, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача коштів по оплаті послуг, яких він не надавав.

При цьому, посилання відповідача на виконання ним в інтересах позивачки процесуальних дій та складання процесуальних документів у кримінальному провадженні не мають правого значення для вирішення даного спору, оскільки відповідачем не було спростовано належними доказами тієї обставини, що вказану суму грошових коштів він отримав, власне, за надання правничих послуг у цивільній справі.

Посилання відповідача на те, що ним вживались всі можливі правові заходи для захисту прав та інтересів позивачки ОСОБА_1 , не спростовують факту ненадання послуг в цивільній справі про стягнення боргу. Долучений до апеляційної скарги акт про надану правову допомогу у кримінальному провадженні №0001083 на суму 29075 грн. 50 коп. не може бути належним доказом у даній справі, оскільки не стосується предмету спору та не досліджувався судом першої інстанції.

Отже, доводи відповідача ОСОБА_2 не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги сторони позивача щодо вирішення судом питання розподілу витрат, понесених на правничу допомогу в даній справі, то колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача долучено договір №18/03 про надання професійної правничої допомоги від 18.03.2021 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Броною М.В., та акт приймання-передачі наданих послуг від 18.03.2021 року.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що винагорода адвоката за надання послуг визначена сторонами з урахуванням складності справи, зайнятості адвоката, економічної вигоди для клієнта та його господарської діяльності, а саме, шляхом встановлення суми гонорару у акті приймання-передачі наданих послуг, що є невід`ємним додатком до цього договору.

У пункті 5.2 договору зазначено, що гонорар адвоката за послуги в суді першої інстанції сторони визначили у розмірі 14000 грн.

У пункті 5.3 договору вказано, що сторони згідно ч.3 ст.631 ЦК України домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які склались до моменту укладення (підписання) цього договору, в т.ч. щодо фактично наданих адвокатом на користь клієнта послуг (наданих консультацій, складених проектів документів, пошук судової практики тощо).

Пунктом 5.4 договору визначено, що факт надання правової допомоги адвокатом клієнту підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами.

В акті приймання-передачі наданих послуг від 18.03.2021 року зазначено, що клієнт оплатив гонорар за послуги адвоката в суді першої інстанції, передбачений договором про надання професійної правничої допомоги №18/03 від 18.03.2021 року в розмірі 14000 грн., однак, доказів на підтвердження здійсненої оплати послуг адвоката в даній справі позивач не надала.

Окрім того, як правильно вказав суд першої інстанції, частиною третьою статті 137 ЦПК України встановлено обов`язок учасника справи подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, і жодних підстав для звільнення учасника справи від виконання такого обов`язку нормами, які регулюють порядок розподілу витрат на правничу допомогу, процесуальним законом не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність понесених позивачем витрат на правничу допомогу в даній справі, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.

Отже, доводи апеляційних скарг не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 04 листопада 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич