Справа № 465/718/22 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/719/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Івасюти М.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Голеня І.Р., прокурора Яворського Я.Т., представників Комунального некомерційного підприємства ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Градюк Я.В., Лемтюгової К.А., заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року у справі за заявою Комунального некомерційного підприємства ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», заінтересована особа: ОСОБА_2 про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 , 1989 року народження, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2022 року Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» звернулося до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви покликалися на те, що на підставі скерування лікаря ОСОБА_4 у КНП ЛОР ЛОКПЛ 01 лютого 2022 року о 12:11 в примусовому порядку в супроводі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , поступила громадянка ОСОБА_1 , 1989 року народження, мешканка АДРЕСА_1 ., яка була оглянута черговими лікарями-психіатрами, які прийшли до висновку про те, що ОСОБА_1 страждає на важкий психічний розлад і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 страждає психічним розладом у вигляді: хронічною маячного розладу з 2017 року, неодноразово госпіталізувалась в КНП ЛОР ЛОКПЛ, в тому числі в порядку примусової госпіталізації. Остання виписка 13.01.2022 року. Захворювання носить приступноподібно-прогредієнтний характер. Приступний період характеризується різким психомоторним збудженням з агресією та аутоагресією, маячним трактуванням оточення. Вважає своїх батьків не рідними. Відмовляється від їжі, викидає її. Рве та ріже речі. Висловлюється не цензурною лайкою. 30.01.2022р. в ході суперечки накинулась на матір і завдала їй ударів в обличчя, шию, живіт, нанесла подряпини. З метою заспокоєння пацієнтки, батьки ввели їй депоновану форму клопіксолу, після чого пацієнтка більшість часу спала. 01.02.2022 року, так як пацієнтка продовжувала відмовлятися від їжі, почали наростати ознаки нейролептичного синдрому. 01.02.2022 року за скеруванням районного психіатра ОСОБА_4 у супроводі поліції, доставлена бригадою швидкої медичної допомоги в приймальне відділення. В приймальному відділенні КНП ЛОР ЛОКПЛ дана громадянка була оглянута черговим лікарем-психіатром ОСОБА_6 , які дійшли до висновку що громадянка страждає на важкий психічний розлад, а саме: Шизоафективний розлад, маніакальний тип - Р25.0 неролептичний синдром (згідно Міжнародно класифікації хвороб 10) і по життєвих показах скерована в реанімаційне відділення. 03.02.2022 року переведена для подальшого лікування в 4 загально- психіатричне відділення. ОСОБА_1 від лікування психіатричному відділенні категорично відмовилась. Така була оглянута 03.02.2022 року лікарською комісією у складі: зав.віділення ОСОБА_7 ; лікаря-психіатра Лемтюгова К.А.; лікаря-психіатра ОСОБА_8 , які дійшли до висновку, що дана громадянка страждає на важкий психічний розлад: Д-з: F22.9 Хронічний маячний розлад не уточнений, а саме психомоторне збудження, відмова від їжі, маячне трактування оточуючих. Агресія та аутоагресія - відмова від їжі. Крім того, за фактом нанесення тілесних ушкоджень матері ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження №0000058, внесеного до Єдиною реєстру досудового розслідування. Враховуючи наведене, просить ухвалити рішення за яким задовольнити заяву про госпіталізацію та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару КНП ЛОР ЛОКПЛ ОСОБА_1 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року заяву задоволено.

Вирішено госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару КНП ЛОР ЛОКПЛ.

Допущено негайне виконання судового рішення.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що в ході судового розгляду заяви про госпіталізацію в примусовому порядку не було встановлено обставин, що ОСОБА_1 вчиняє чи виявляла реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Звертає увагу на те, що представник заявника не змогла пояснити, чому лікування не можна провадити в амбулаторному порядку.

З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора Яворського Я.Т., лікаря-психіатра Градюк Я.В., представника Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Лемтюгової К.А. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, у зв`язку з наявністю у неї ознак важкого психічного розладу, що проявляється у вчиненні дій, які є небезпечними для неї та оточуючих.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про психіатричну допомогу» визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг (ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Матеріалами справи та судом встановлено, що вперше ОСОБА_1 змінилася в поведінці у 2017 року, почала висловлювати маячні ідеї переслідування, шкоди, несприйняття власного тіла, у зв`язку з чим перестала приймати їжу, відтак була вперше госпіталізована у Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Зазначає, що ОСОБА_1 після виписки рекомендованого лікування не дотримувалася, ліки не приймала, внаслідок чого спостерігалося погіршення психічного стану у 2018 та 2019 роках з попередньою симптоматикою, а у березні 2021 року була госпіталізована у зв`язку з наростанням попередньої симптоматики, однак пацієнтка не дала згоду на госпіталізацію та лікування і була виписана згідно рішення суду.

В подальшому, 01 лютого 2022 року о 12:11 год. ОСОБА_1 на підставі скерування лікаря ОСОБА_4 була доставлена у КНП ЛОР ЛОКПЛ в примусовому порядку в супроводі ОСОБА_5 , ОСОБА_2

ОСОБА_1 була оглянута черговими лікарями-психіатрами, які прийшли до висновку про те, що така страждає психічним розладом у вигляді: хронічною маячного розладу з 2017 року, неодноразово госпіталізувалась в КНП ЛОР ЛОКПЛ, в тому числі в порядку примусової госпіталізації. Остання виписка 13.01.2022 року. Захворювання носить приступноподібно-прогредієнтний характер. Приступний період характеризується різким психомоторним збудженням з агресією та аутоагресією, маячним трактуванням оточення. Вважає своїх батьків не рідними. Відмовляється від їжі, викидає її. Рве та ріже речі. Висловлюється не цензурною лайкою. 30.01.2022р. в ході суперечки накинулась на матір і завдала їй ударів в обличчя, шию, живіт, нанесла подряпини. З метою заспокоєння пацієнтки, батьки ввели їй депоновану форму клопіксолу, після чого пацієнтка більшість часу спала. 01.02.2022 року, так як пацієнтка продовжувала відмовлятися від їжі, почали наростати ознаки нейролептичного синдрому. 01.02.2022 року за скеруванням районного психіатрі ОСОБА_4 у супроводі поліції, доставлена бригадою швидкої медичної допомоги в приймальне відділення. В приймальному відділенні КНП ЛОР ЛОКПЛ дана громадянка була оглянута черговим лікарем-психіатром ОСОБА_6 , які дійшли до висновку що громадянка страждає на важкий психічний розлад, а саме: Шизоафективний розлад, маніакальний тип - Р25.0 неролептичний синдром (згідно Міжнародно класифікації хвороб 10) і по життєвих показах скерована в реанімаційне відділення. 03.02.2022 року переведена для подальшого лікування в 4 загально- психіатричне відділення. ОСОБА_1 від лікування психіатричному відділенні категорично відмовилась. Така була оглянута 03.02.2022 року лікарською комісією у складі: зав.віділення ОСОБА_7 ; лікаря-психіатра Лемтюгова К.А.; лікаря-психіатра ОСОБА_8 , які дійшли до висновку, що дана громадянка страждає на важкий психічний розлад: Д-з: F22.9 Хронічний маячний розлад не уточнений, а саме психомоторне збудження, відмова від їжі, маячне трактування оточуючих. Агресія та аутоагресія - відмова від їжі. Крім того, за фактом нанесення тілесних ушкоджень матері ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження №0000058, внесеного до Єдиною реєстру досудового розслідування. Враховуючи наведене, просить ухвалити рішення за яким задовольнити заяву про госпіталізацію та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару КНП ЛОР ЛОКПЛ Бугійчик Х.В.

Статтею 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Згідно з висновком комісії лікарів психіатрів 4 відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» у складі: зав.віділення ОСОБА_7 ; лікаря-психіатра Лемтюгова К.А.; лікаря-психіатра Ощіпок С.О., від 03 лютого 2022 року ОСОБА_1 потребує подальшого лікування в примусовому порядку в психіатричному стаціонарі, у зв`язку з наявністю у неї на момент огляду тяжкого психічного розладу Хронічні маячні розлади F22.9 (діагноз згідно МКХ-10), що позбавляє її здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Хронічний маячний розлад не уточнений, а саме психомоторне збудження, відмова від їжі, маячне трактування оточуючих. Агресія та аутоагресія - відмова від їжі. Крім того, за фактом нанесення тілесних ушкоджень матері ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження №0000058, внесеного до Єдиною реєстру досудового розслідування. Враховуючи наведене, просить ухвалити рішення за яким задовольнити заяву про госпіталізацію та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару КНП ЛОР ЛОКПЛ ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів враховує, що матеріалами справи підтверджується, що раніше ОСОБА_1 неодноразово проходила лікування в умовах психіатричного стаціонару за аналогічних обставин, зокрема, виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з діагнозом Маячний розлад у період з 16 липня 2018 року по 13 серпня 2018 року, з 24 лютого 2019 року по 11 березня 2019 року, з 10 квітня 2019 року по 24 квітня 2019 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року госпіталізовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для примусового лікування в умовах психіатричного лікування.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 11472 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 27 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року з діагнозом F22.0 Маячні розлади.

У березні 2021 року Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» зверталося із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року в задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» відмовлено.

У липні 2021 року Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» зверталося із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2021 року, яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» задоволено, госпіталізовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для лікування примусовому порядку.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Звертаючись із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» долучено до неї обгрунтований висновок комісії лікарів психіатрів 4 відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 03 лютого 2022 року, яким поставлено діагноз F22.9 хронічні маячні розлади та встановлено, що даний розлад психічної діяльності ОСОБА_1 позбавляє її здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано поведінку ОСОБА_1 , небезпеку дій, які нею вчинялися для неї та оточуючих, взяв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів та те, що її лікування можливе лише в умовах стаціонарного психіатричного стаціонару для отримання такою комплексного лікування.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, при розгляді справи вірно застосовано положення Закону України «Про психіатричну допомогу», Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, зокрема, підпункт «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на день звернення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 були наявні правові підстави для такої госпіталізації, зважаючи на поведінку ОСОБА_1 , небезпеку дій, які нею вчинялися для неї та оточуючих, беручи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів та те, що її лікування можливе лише в умовах стаціонарного психіатричного стаціонару.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.04.2022 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Н.О. Шеремета

Р.П. Цяцяк