Справа № 486/54/22
Провадження № 2/486/313/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 листопада 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.,

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Дмитрієвою В.В., реєстровий номер 1304, він є власником зазначеної квартири. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстрований також ОСОБА_2 , який являється сином продавця даної квартири та який зобов`язувався знятися з реєстраційного обліку, однак, свої зобов`язання за договором купівлі-продажу відповідач не виконав. У зв`язку з тим, що реєстрація відповідача перешкоджає йому, як власникові, вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного рішення.

Відповідач причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, судом встановлено наступне.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що 05.11.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Дмитрієвою В.В. (а.с. 6-7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 зареєстровано 05.11.2021 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Дмитрієвою В.В., номер запису: 44867490 (а.с. 5).

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 12.01.2022 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , з 03.01.2012 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 8).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 .

Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачем, судом не встановлено.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , не проживає та зобов`язаний був згідно домовленостей знятися з реєстрації місця проживання за адресою відчужуваного житла, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору ним не ставиться.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 200, 206, 223, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 280-285 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін