Справа № 456/2979/21
Провадження № 2/456/265/2022
РІШЕННЯ

іменем України

27 жовтня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 та яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до Стрийської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визначення частки померлої особи у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та визнання права власності на ј частки житлового будинку з приналежним майном в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовом, в якому просить визначити, що розмір частки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , становив 1/2 частки. Також просить визнати за нею та ОСОБА_2 право власності по 1/8 частки кожній на житловий будинок загальною площею 136,9 кв.м, житловою площею 75,0 кв.м з господарськими будівлями - сараєм «Б», сараєм «В», убиральнею «Г», літньою кухнею «Д», гаражем «Ж», сараєм «З», колодязем «К», огорожами № 1, № 2, № 4, воротами № 3, що розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтовування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 роки померла свекруха позивача ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 76 років помер свекор позивача ОСОБА_6 . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільною стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №0 від 19.10.2016, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано 12 листопада 1949 року згідно актового запису № 7, складеного виконавчим комітетом Йосиповицької сільської ради. В 1975 році ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за час шлюбу збудували житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , який належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя, на земельній ділянці площею 0,08 га. Відтак у подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникло право спільної сумісної власності подружжя в рівних частках на вищезазначений житловий будинок шляхом його створення. Однак за життя між ними не було укладено договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після смерті ОСОБА_4 виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області 24 березня 1995 року на ім`я свекра позивача ОСОБА_6 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, яке зареєстровано в Стрийському МБТІ від 03.05.1995 року за № 42. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача та батько дочки ОСОБА_8 . Згідно довідки старости сіл Олексичі, Гайдучина, Йосиповичі, Загірне, Дашава Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області від 22.06.2021 № 818, ОСОБА_5 на день своєї смерті постійно проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 та за життя заповіту в Йосиповицькій сільській раді не складав. Довідкою від 22.06.2021 № 819 підтверджено, що свекруха позивача ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день своєї смерті постійно проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_5 . За життя вона не складала заповіту в Йосиповицькій сільській раді. Отже, після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки спадкового житлового будинку, яка належала їй па праві спільної сумісної власності подружжя, перейшло в порядку спадкування за законом до її спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину по ј частці будинку, а саме до чоловіка ОСОБА_6 та сина ОСОБА_5 . Однак, за життя покійний чоловік позивача ОСОБА_5 не зареєстрував право власності на ј частки спірного житловою будинку. Внаслідок смерті чоловіка позивача ОСОБА_5 відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшло право власності на ј частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки старости сіл Олексичі, Гайдучина, Йосиповичі, Загірне, Дашава Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області від 22.06.2021 № 820, до кола спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , входять позивач та дочка ОСОБА_10 . Позивач разом з дочкою ОСОБА_2 прийняли спадщину в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 27 жовтня 2015 року Стрийською державною нотаріальною конторою на підставі заяви позивача було заведено спадкову справу № 635/2015, про що свідчить копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи від 27.10.2015 № 41924407. 01 лютого 2016 року позивач звернулася до Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області із проханням видати їй та її малолітній дочці ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. Проте нотаріусом було відмовлено, посилаючись на відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок на ім`я ОСОБА_5 . Тому позивач з метою захисту своїх та дочки ОСОБА_10 спадкових прав на частину житлового будинку звернулася до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_12 в судовому засіданні позов заперечила з підстав викладених у відзиві. Покликається на те, що згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Староста сіл, визначаючи будинок спільним майном подружжя та зазначаючи в довідці двох співвласників, перебирає на себе право суду встановити дані обставини. Відтак довідка від 22.06.2021 року №821 являється недопустим доказом. Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 15.02.1993 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Дашава, відтак відомості, викладені у довідці старости сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськіва Т.В. від 22.06.2021 року №819 про те, що ОСОБА_4 на день своєї смерті постійно проживала у житловому будинку по АДРЕСА_1 разом з чоловіком та сином - не відповідають дійсності та не можуть братися судом до уваги. Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 оформлено після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24.03.1995 року житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_6 на праві особистої власності. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ОСОБА_5 (спадкодавець) постійно проживав в будинку АДРЕСА_1 як за життя батька, так і після його смерті. Саме у ОСОБА_5 постійно зберігався оригінал свідоцтва від 24.03.1995 року про право особистої власності ОСОБА_6 на цілий будинок. Після його смерті документ знаходиться у позивача. Перебіг строку позовної давності для звернення до суду у ОСОБА_5 для визнання недійсним свідоцтва та доведення свого права на частку спірного будинку в порядку спадкування, почався з моменту оформлення на себе права власності його батьком ОСОБА_6 на цілий будинок, а саме 24.03.1995 року. Від дня видачі свідоцтва 24.03.1995 року про право особистої власності ОСОБА_6 на цілий будинок та після смерті батька ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_5 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 не оскаржував дане свідоцтво, так як визнавав його законність. Спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя (висновок ВС в постанові від 27.03.2019 справа №2- 1625/1997, провадження №61-6331св18). Позивачем до позовної заяви долучено витяг про реєстрацію спадкової справи №41924407 від 27.10.2015 року (спадкова справа №635/2015) та відповідь від нотаріуса №154/01-21 від 01.02.2016 року про відмову видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок АДРЕСА_1 на його ім`я. У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_1 04.02.2016 року подала позов в Стрийський міськрайонний суд Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом (справа №456/338/16-ц). В обґрунтування позову покликалась на те, що батькові чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на праві особистої власності у відповідності до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 24.03.1995 року, зареєстрованого в Стрийському МБТІ від 03.05.1995 року за №42, належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Чоловік прийняв спадщину, але не зареєстрував право власності на вказане нерухоме майно. В додатках до позовної заяви долучено копію свідоцтва про право власності на жилий будинок від 24.03.1995 року. Відтак, позивач ОСОБА_1 станом на 04.02.2016 року було достеменно відомо про наявність свідоцтва про право власності на жилий будинок від 24.03.1995 року. В подальшому, 25.10.2019 року позивач ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки подала позов про визнання незаконним свідоцтва про право особистої приватної власності та його скасування, визнання права власності на Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , як майна колгоспного двору, в порядку спадкування за законом. Постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2021 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Таким чином, свідоцтво від 24.03.1995 року про право особистої власності ОСОБА_6 на жилий будинок в цілому по АДРЕСА_1 є чинним.

Представник відповідача Стрийської міськї ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві особистої власності належав житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок виданого 24.03.1995 року Стрийською районною радою народних депутатів Львівської області на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської районної ради народних депутатів №36 від 23.03.1995 року.

Згідно свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР ОСОБА_6 надана земельна ділянка під забудову площею 0,08 га за рахунок фактичного користування на підставі рішення сільської ради №10 від 26.05.1972, у згаданому свідоцтві відсутні будь які застереження, що це землі колгоспного двору.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільною стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 0 від 19.10.2016, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 зареєстровано 12 листопада 1949 року згідно актого запису № 7 складеного виконавчим комітетом Йосиповицької сільської ради та після реєстрації шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_14 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 вбачається, що його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

З свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 вбачається, що 12.02.1998 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_16 на ОСОБА_14 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 вбачається, що її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

З свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 вбачається, що 29.09.1979 року ОСОБА_15 зареєстрував шлюб з ОСОБА_17 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_18 на ОСОБА_14 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 15.02.1993 року Йосиповицькою сільською радою народних депутатів Стрийського району вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно експертного висновку №056/91-с виданого 16.01.2020 року Українським бюро лінгвістичних експертиз вбачається, що записи особового імені ОСОБА_19 (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_4 ), ОСОБА_20 (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян, запис ОСОБА_4 ) і ОСОБА_21 (свідоцтво про народження ОСОБА_5 , запис мати ОСОБА_4 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 виданого 11.03.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського районного управління юстиції Львівської області вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 виданого 17.01.2000 року Йосиповицькою сільською радою Стрийського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 виданого 16.06.2015 року Йосиповицькою сільською радою Стрийського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З довідки №817 виданої 22.06.2021 року старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне, Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськів Г.В. вбачається, що ОСОБА_2 , 19.05.2008 року зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 .

З довідки №818 виданої 22.06.2021 року старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне, Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськів Г.В. вбачається, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на день своєї смерті постійно проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 за життя заповіту у Йосиповицькій сільській раді Стрийського району Львівської області не складав.

З довідки №819 виданої 22.06.2021 року старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне, Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськів Г.В. вбачається, що ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день своєї смерті постійно проживала у житловому будинку по АДРЕСА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Лесів ОСОБА_22 за життя у Йосиповицькій сільській раді Стрийського району Львівської області заповіту не складала.

З довідки №820 виданої 22.06.2021 року старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне, Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськів Г.В. вбачається, що внаслідок смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , до кола спадкоємців за законом, які прийняли спадщину входять: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

З довідки №821 виданої 22.06.2021 року старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне, Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськів Г.В. вбачається, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня смерті перебували у шлюбі та були співвласниками майна набутого в шлюбі (житлового будинку в АДРЕСА_1 , який побудований в 1975 році).

З відповіді державного нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. №154/01/21 від 01.02.2016 року надісланій ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_2 вбачається, що їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловіка та батька ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував, що померлому належав будинок АДРЕСА_1 .

Постановою Львіського апеляційного суду від 13.10.2020 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2020 року у цивільній справі №456/4192/19 за позовом ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області про визнання права власності на Ѕ частини нерухомого майна колгоспного двору в порядку спадкування за законом, визнання незаконним свідоцтва про право особистої власності на будинок та його скасування,- скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа: Служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області про визнання права власності на 1/2 частини нерухомого майна колгоспного двору в порядку спадкування за законом, визнання незаконним свідоцтва про право особистої власності на будинок та його скасування - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 року у цивільній справі №456/4192/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Згідно заповіту, посвідченого 01.10.1998 року секретарем Йосиповицької сільської ради Шановською В.М., ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, на що за законом він матиме право, своєму синові ОСОБА_15 .

Із спадкової справи №784/98 спадкоємця ОСОБА_6 вбачається, що 08.12.1998 року ОСОБА_15 звертався із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину на будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , за заповітом.

Згідно ч.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.06.73 Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та cім`ю України (в редакції на день смерті ОСОБА_4 ) слідує, що відповідно до ст.22 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є лише майно, нажите ними під час шлюбу. Майно, нажите кожним з подружжя під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, судом відповідно до правил ст.28 КпШС може бути визнано власністю кожного з них.

Спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя (висновок ВС в постанові від 27.03.2019 справа №2- 1625/1997, провадження №61-6331св18).

Судом встановлено, що право власності на спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 , було оформлено після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Верховний Суд у Постанові від 21.04.2021 року розглядаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 у цивільній справі №456/4192/19, зробив висновок та зазначив, що відсутні підстави вважати, що свідоцтво на право власності, яке видане на ім`я ОСОБА_6 є незаконним, як і відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 прийняв спадщину за законом після смерті матері, оскільки будинковолодіння не відносилось до суспільної групи «колгоспний двір».

Пунктом 27 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв`язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК України визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, суд констатує, щожитловий будинок по АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яке видано 24.03.1995 року року Стрийською районною радою народних депутатів Львівської області на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської районної ради народних депутатів №36 від 23.03.1995 року, в цілому належить ОСОБА_6 на праві особистої власності та дане свідоцтво про право особистої власності ни жилий будинок є чинним та не скасоване на час розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 15.02.1993 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Дашава. Відтак відомості, викладені у довідці старости сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськіва Т.В. від 22.06.2021 року №819 про те, що ОСОБА_4 на день своєї смерті постійно проживала у житловому будинку по АДРЕСА_1 разом з чоловіком та сином - не відповідають дійсності та не можуть братися судом до уваги. Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 оформлено після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24.03.1995 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_6 на праві особистої власності. Відтак довідка від 22.06.2021 року №821 видана старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, Загірне, Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Греськів Г.В. про те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , були співвласниками майна набутого в шлюбі (житлового будинку в АДРЕСА_1 , який побудований в 1975 році) являється недопустим доказом.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 cт. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не довела та не представила належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що розмір частки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , становив 1/2 частину будинку, а відтак, і відкриття спадщини на 1/4 частку вказаного нерухомого майна після смерті її чоловіка ОСОБА_5 .

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, оскільки вони є необґрунтованими, не підтверджені жодними допустимими та належними доказами, а отже такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Пилипів О.В. також в судовому засіданні заявлено клопотання про розподіл судових витрат у справі, а саме стягнення на користь відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Суд приймає до уваги клопотання відповідача ОСОБА_3 зроблену через уповноваженого представника, як таку, що подана у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.(ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Пилипів О.В. до матеріалів справи долучено договір №14/21 про надання правової допомоги від 22.07.2021 року, додаткову угоду №1 до договору №14/21 про надання правової допомоги від 22.07.2021 року, ордер про надання правничої допомоги серії ЛВ №148643 від 22.07.2022 року, акт наданих послуг від 08.08.2022 року за договором про надання правничої допомоги №14/21 від 22.07.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №14 від 08.08.2022 року.

Суд погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Пилипів О.В. про те, що долучені до матеріалів справи документи підтверджують надання адвокатом правової допомоги позивачу ОСОБА_3 при розгляді справи № 456/2979/21.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі 925/1137/19, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що заявлені вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до Стрийської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визначення частки померлої особи у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та визнання права власності на ј частки житлового будинку з приналежним майном в порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8000 грн. (вісім тисяч гривень) витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 04.11.2022 року.

Головуючий суддя С. С. Сас