Справа № 761/587/15-ц
Провадження № 4-с/761/174/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В.

за участю секретаря: Бражніченко І.О.

представника скаржника: Горової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов`язати вчинити дії, -

встановив:

У липні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання, згідно з якою просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Ганни Олександрівни щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2016 року у виконавчому провадженні № 48409677.

- скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Ганни Олександрівни від 20 жовтня 2015 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 48409677 та зобов`язати посадових (службових) осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладений постановою державного виконавця державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Ганни Олександрівни від 20 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні № 48409677.

Дану скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року у справі № 761/587/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену у зв`язку з ДТП, на суму 14 381,86 грн, яка складається з різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 13 765,14 грн та витрат на огляд автомобіля у розмірі 616,62 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 487,20 грн. В іншій частині позову відмовлено. На виконання вказаного заочного рішення 27 липня 2015 року суд видав виконавчий лист, який стягувач пред`явила до примусового виконання. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Г.О. від 20 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні № 48409677 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Скаржником зазначено, що разом з цим, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2016 року скасоване заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Тобто, рішення суду на підставі якого виданий виконавчий лист було скасовано. Після чого, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Г. О. прийняв постанову від 30 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV.

Скаржник вважає, що враховуючи зазначене, очевидною є бездіяльність державного виконавця, яка полягає в безпідставному не скасуванні арешту на майно стягувача при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім того у скарзі зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року у справі № 761/587/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену у зв`язку з ДТП, на суму 6 355,76 грн., яка складається з різниці між фактичним розміром шкоди (оплатою ремонту) та страховою виплатою у розмірі 5 739,14 грн. та витрат на огляд автомобіля у розмірі 616,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені позивачем на загальну суму 1 552,84 грн., з яких судовий збір 487,20 грн., правова допомога 1 065,64 грн. В іншій частині позову відмовлено. Згідно з розпискою від 17 січня 2017 року наданою ОСОБА_2 , вона отримала від ОСОБА_1 40 000,00 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої її автомобілю в результаті ДТП, яка мало місце 28 лютого 2014 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року прийнято відмову ОСОБА_2 від апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Апеляційне провадження у справі закрито. Виконавчий лист для виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року не видався. Таким чином, спір з приводу відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, яке мало місце 28 лютого 2014 року сторони врегулювали самостійно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2022 року прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

08.08.2022 року до суду надійшла заява заінтересованої особи ОСОБА_2 у якому остання вказала, що не заперечує проти задоволення скарги та зняття арешту з майна ОСОБА_1

13.09.2022 року до суду клопотання Представник скаржника ОСОБА_1 - адвоката Горової Олени Володимирівни про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Горова Олена Володимирівна в судовому засідання скаргу підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про місце, час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на наведені правові приписи, суд дійшов висновку про розгляд скарги за відсутності стягувача та представника Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року у справі № 761/587/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену у зв`язку з ДТП, на суму 14 381,86 грн, яка складається з різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 13 765,14 грн та витрат на огляд автомобіля у розмірі 616,62 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 487,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Г.О. від 20 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні № 48409677 з примусового виконання виконавчого листа №761/587/15-ц виданого 27.07.2015 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення боргу у розмірі 15 368, 86 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2016 року скасоване заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Тобто, рішення суду на підставі якого виданий виконавчий лист було скасовано.

Як вбачається із відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області №17371/2-22 від 07.07.2022, що 30.06.2016 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Г. О. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на той час).

Відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оспорюваної дії) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року у справі № 761/587/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену у зв`язку з ДТП, на суму 6 355,76 грн., яка складається з різниці між фактичним розміром шкоди (оплатою ремонту) та страховою виплатою у розмірі 5 739,14 грн. та витрат на огляд автомобіля у розмірі 616,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені позивачем на загальну суму 1 552,84 грн., з яких судовий збір 487,20 грн., правова допомога 1 065,64 грн. В іншій частині позову відмовлено. Згідно з розпискою від 17 січня 2017 року наданою ОСОБА_2 , вона отримала від ОСОБА_1 40 000,00 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої її автомобілю в результаті ДТП, яка мало місце 28 лютого 2014 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року прийнято відмову ОСОБА_2 від апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Апеляційне провадження у справі закрито. Виконавчий лист для виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року не видався. Таким чином, спір з приводу відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, яке мало місце 28 лютого 2014 року сторони врегулювали самостійно.

За результатами встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оспорюваної дії) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оспорюваної дії) державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оспорюваної дії) визначено, що дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оспорюваної дії) вказано, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Пунктом 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій (в редакції чинній на момент вчинення оспорюваної дії) встановлено, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно частин першої та другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» станом на час звернення скаржника до суду у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів щодо того, що постаною від 30.06.2016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Г. О. про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на той час), останнім було виконаний обов`язок встановлений законом, щодо зазначення про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Однак, із змісту листа Начальника Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) І. Нещадима вбачається, що на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження №48409677 з примусового виконання виконавчого листа від 27.07.2015 №761/587/15-ц виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 15368,86 грн. Державним виконавцем керуючись пунктом 4 частини першої ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» 30.06.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому вказано, що надати матеріали виконавчого провадження не виявляється можливим оскільки вони знищені відповідно до пункту 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватним виконавцем. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Зважаючи на 30.06.2016 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Г. О. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на той час).

Крім того, враховуючи, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2016 року скасоване заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Тобто, рішення суду на підставі якого виданий виконавчий лист було скасовано

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, провадження № 61-1980св21.

Частинами першою, другою статті 50 Закону № 606-XIV було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Результат аналізу зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з скасуванням рішення суду на підставі якого виданий виконавчий документ, підстав для збереження чинності арешту майна боржника немає.

Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище викладене, до скарги не було додано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України, які підтверджують факт завершення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду.

Відтак, з огляду на те, що приписи Закону України «Про виконавче провадження», як у редакції чинній на момент вчинення оспорюваної дії, так і на час звернення скаржника із скаргою до суду передбачають у разі закінчення виконавчого провадження необхідність зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, суд керуючись статтею 41 Конституції України та частиною першою статті 321 ЦК України дійшов до переконливого висновку про задоволення вимог скражника.

Згідно частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги боржника.

Керуючись ст.ст. 76 - 81, 89, 259 - 261, 353 - 354, 450 - 451 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

у х в а л и в :

скаргу - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Ганни Олександрівни щодо незнання арешту з майна ОСОБА_1 при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 20 червня 2016 року у виконавчому провадження №48409677.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Петрусенко Ганни Олександрівни Петрусенко Ганни Олександрівни від 20 жовтня 2015 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №48409677.

Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та заборону відчуження з майна ОСОБА_1 , які були накладені постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 20 жовтня 2015 року у виконавчому провадження №48409677.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

Скаржник (боржник): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Стягувач: ОСОБА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суб`єкт оскарження: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса: 1032, м. Київ, вул. Саксаганського,110.

Повний текст ухвали складено 24.10.2022.

Суддя :