ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3921/22 Справа № 201/4425/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання: Усик А.Д.

сторони

позивач: Публічне акціонерне товариство Банк Кредит Дніпро

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна,

треті особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, апеляційну скаргу адвоката Іванової Таїси Михайлівни, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року, яке постановлено суддею Федоріщевим С.С. в м. Дніпро, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» ( надалі ПАТ «Банк Кредит Дніпро») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасування запису про право власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» стягнута заборгованість за кредитним договором № 300910-UAH від 30 вересня 2010 року та договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 210809-О від 21 серпня 2009 року.

У жовтні 2015 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було отримано виконавчі листи та пред`явлено їх до виконання.

29 жовтня 2015 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 49168701 та ВП № 49165393. 29 жовтня 2015 року державним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та відповідні відомості про обтяження внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

21 лютого 2018 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПАТ «Банк Кредит Дніпро» довідався, що ОСОБА_2 21 травні 2016 року продав належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в той час коли існувало обтяження усього нерухомого майна, що належить боржнику.

Таким чином, позивач вважає, що зазначений договір купівлі-продажу є недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлії Володимирівни, третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності задоволені.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого 21 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1820.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 29696045 від 21 травня 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною.

Скасовано запис про право власності № 14603178 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер об`єкта в РПВН 11138257, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлії Володимирівни на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» сплачений судовий збір у розмірі по 587,33 грн. (п`ятсот вісімдесят сім грн. 33 коп.), з кожного.

В апеляційній скарзі адвокат Іванова Таїса Михайлівна, яка діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Крім того, просить стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1943,50 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не взяв до уваги, що позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 21.05.2016 року , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не надає копії спірного договору. Натомість, зазначений спірний договір був укладений між ОСОБА_3 , якому спірна квартира належала на підставі договору купівлі-продажу віж 09.10.2015 року та ОСОБА_1 . Однак, хто саме виступав продавцем спірної квартири при укладанні договору купівлі- продажу від 09.10.2015 року судом не встановлено.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року у цивільній справі №205/3959/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ПП «Компаіня Приват-Лекс», ПП «Екосвіт-Ю» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 300910-UAN від 30 вересня 2010 року, станом на 06 травня 2014 року, у розмірі 7154335,60 грн. Стягнуто солідарно з ПП «Компанія Приват-Лекс», ОСОБА_2 , ПП «Екосвіт-Ю» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 210809-О від 21 серпня 2009 року, станом на 05 травня 2014 року, в розмірі 6336312,47 грн.. (а.с.8-14, 15-18).

21 жовтня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на виконання зазначеного вище рішення видано два виконавчі листи (а.с.19-22).

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконачої служби Головного территоріального управління юстиції у Дніпропетровській області від 29 жовтня 2015 року, на підставі виконавчих листів, виданих Ленінським районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.12.2014 року, відкриті виконавчі провадження ВП № 49168701 та ВП № 49165393 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за указаними кредитними договорами (а.с.23-24).

Постановами державного виконавця від 29 жовтня 2015 року у виконавчих провадженнях ВП № 49168701 та ВП № 49165393 було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с.25-26). Відомості про обтяження речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.27-34).

Постановами державного виконавця від 10 червня 2016 року виконавчі листи, видані Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 21 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитними договорами, були повернуті стягувачеві на підставі ст. 47 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку з ненаданням згоди у авансуванні витрат.(а.с.38-39).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у період зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно відчужено спірну квартиру, у зв`язку з чим зазначений договір є недійсним.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри

державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Зазначений висновок зроблено Великою Палатою Верхованого Суду у Постанови Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України передбачено, що загальним правовим наслідком недійсності правочину є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що правом на звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі продажу недійсним наділдена не лише сторона правочину, а й особа, що вважає, що зазначеним правочином порушені її права.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 21 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1820, продавець ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначена спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 09.10.2015 року за реєстровим № 1830, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав 09.10.2015 року за № 01.( а.с.140)

При цьому, визнаючи договір купівлі-продажу спірної квартири, суд не вирішив питання про залучення у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , на підставі ст.51 ЦПК України, вирішивши при цьому питання про його права, та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 на момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири мав будь-які боргові зобов`язання перед позивачем та що відповідач по справі ОСОБА_4 , який має боргові зобов`язання перед позивачем, на момент укладання спірного договору купівлі- продажу від 21 травня 2016 року, був власником квартири АДРЕСА_2 .

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, ухвалив рішення, що не відповідає вимогам матеріального права та з порушенням вимог процесуального права.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1943,50 грн..

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Однак, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування ОСОБА_1 надано договір на надання юридичних послуг, документів, що свідчили б про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо, ОСОБА_1 не надано.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення без задоволення позовних вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлії Володимирівни, третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності.

Керуючись ст.ст.374,376,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Іванової Таїси Михайлівни, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року скасувати по ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлії Володимирівни, третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1943,50 грн.

В стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн. на користь ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 28 квітня 2022року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко