Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 707/1302/21
Провадження № 2/711/1216/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі: Копаєвій Є.В.

за участі:

позивачки ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2412га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:1046, що на праві власності належить позивачці, шляхом перенесення паркану в сторону земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1150, яка належить відповідачці ОСОБА_4 , на відстань від 0,16м до 0,52м, відповідно до Додатку №3 до висновку судової земельно-технічної експертизи №52/21/Буд від 21.10.2021р., чим відновити межі земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1046.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка та відповідачка ОСОБА_4 є власниками суміжних земельних ділянок. Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 і проживає разом з матір`ю у сусідньому до позивачки домогосподарстві. Між домогосподарствами сторін з 1998р. встановлений паркан, який слугував фактичною межею між належними сторонам земельними ділянками, яка співпадала з межею конфігурації земельної ділянки позивачки, зазначеної в державному акті на право власності на земельну ділянку. 21.11.2020р. ОСОБА_3 самовільно переніс паркан шляхом зміщення його в бік земельної ділянки позивачки, знищивши насадження на такій земельній ділянці, молоді дерева та чагарники, внаслідок чого захватив частину земельної ділянки позивачки площею 0,0038га. Тож звернення позивачки до суду обумовлене тим, що перенесення паркану ОСОБА_3 з порушенням меж земельних ділянок створює перешкоди позивачці у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою.

Відповідачі подали до суду відзив, в якому заперечили проти позовних вимог в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідачі посилаються на те, що саме позивачка змінила межі своєї земельної ділянки без погодження з власниками суміжних земельних ділянок в той момент, внаслідок чого змінила кадастровий номер своєї земельної ділянки. Відповідачі зазначають, що не переносили паркан, а лише відновили його стан, оскільки той не зазнавав ремонтних робіт з 1998р. Звертають увагу, що надані позивачкою докази є неналежними, оскільки деякі з них не мають всіх атрибутів документу, зокрема, дати виготовлення, а відтак не дозволяють порівняти теперішні документи з тими, що видавались раніше і на підставі яких визначалось фактичне користування спірними земельними ділянками.

Провадження по справі відкрито ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області (головуючий суддя Миколаєнко Т.А.) від 30.06.2021р. з визначенням розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

08.09.2021р. за клопотанням позивачки Черкаським районним судом Черкаської області в межах цивільної справи призначено судову земельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. На виконання ухвали суду судовим експертом Гнатюком В.Г. складений висновок експерта №52/21/Буд від 21.10.2021р., який надійшов до суду 03.12.2021р.

07.12.2021р. Черкаським районним судом Черкаської області відновлено провадження у справі.

27.01.2022р. суддею Миколаєнко Т.А. постановлено ухвалу про задоволення самовідводу, який обґрунтований тим, що відповідач ОСОБА_3 є присяжним Черкаського районного суду Черкаської області.

Надалі всі судді Черкаського районного суду Черкаської області задовольнили свої заяви про самовідвід відповідними ухвалами суду (28.01.2022р., 31.01.2022р., 01.02.2022р., 02.02.2022р.), внаслідок чого розпорядженням в.о. голови Черкаського районного суду Черкаської області від 08.02.2022р. справу було передано на розгляд Придніпровського районного суду м. Черкаси.

11.02.2022р. матеріали справи прийняті до провадження Придніпровського районного суду м. Черкаси (головуючий суддя Скляренко В.М.) та призначено підготовче судове засідання.

11.05.2022р. від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом частково, оскільки ухвалою суду від 17.05.2022р. відмовлено у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

17.05.2022р. відповідачі надали суду заперечення проти позовних вимог, які ухвалою суду від 17.05.2022р. залишені без розгляду.

21.07.2022р. відповідачі надали суду додаткові письмові пояснення відносно висновку судового експерта, в яких просили відхилити висновок експерта №52/21/Буд від 21.10.2021р., обґрунтовуючи свою позицію тим, що висновок: не надає каталогів координат кутів зовнішніх меж землекористування та будівель; не враховує відсутність в технічній документації позивачки на земельну ділянку акту прийому-передачі межових знаків на зберігання; підтверджує збільшення фактичної площі земельної ділянки позивачки; враховує самовільно побудовану позивачкою на межі з відповідачами надвірну споруду каптільню; не враховує погодження попередніми власниками земельних ділянок ширини двору з боку вулиці 23,5м.

28.07.2022р. судом закрите підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду.

В судове засідання відповідачі не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Проте відповідачі надали суду заяви, в яких просили провести розгляд справи без їх участі та зазначили, що не визнають позовні вимоги в повному обсязі і заперечують проти їх задоволення /а.с. 182, 184 т. 1, а.с. 50-51, 60, 68 т. 2/.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що з 1998р. між спірними земельними ділянками був рівний паркан з металевої сітки. 21.11.2020р. відповідач самовільно переніс паркан, внаслідок чого відбулося захоплення частини її земельної ділянки, що обумовило звернення до суду.

Представник позивачки адвокат Євтушенко М.П. також підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

З 17.07.2016р. у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі домоволодіння АДРЕСА_1 ), разом з земельною ділянкою площею 0,2412га кадастровий номер :02:002:1046, на якій він знаходиться. Зазначене майно належить позивачці на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 21.07.2017р. державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевою О.А. після смерті матері позивачки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 7-10/.

21.07.2017р. право власності позивачки на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку :02:002:1046) зареєстроване у встановленому законом порядку /а.с. 8, 10/.

До спадкування позивачкою земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1046, така земельна ділянка мала кадастровий номер :02:002:0511 і належала матері позивачці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №121583 від 13.11.2008р. /а.с. 15-16/.

Поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 власником якого є ОСОБА_4 , яка набула право власності на домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину №1179 від 16.05.1986р., виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою. Домоволодіння АДРЕСА_3 знаходиться на земельній ділянці площею 0,17га з кадастровим номером :02:002:1150. Право власності відповідачки на домоволодіння АДРЕСА_3 було зареєстроване 20.02.2017р. /а.с. 50/.

Земельна ділянка під домоволодінням АДРЕСА_3 виділена відповідачці у власність на підставі рішення Червонослобідської сільської ради від 16.04.2002р. №І-ІІ, в якому зазначалось про виділення земельної ділянки площею 0,18га. Натомість за результатами розроблення технічної документації /а.с. 21 т. 2/ та погодження меж такої земельної ділянки із власниками суміжних земельних ділянок /а.с. 35 т. 2/ 15.06.2020р. за ОСОБА_4 було здійснено державну реєстрацію права власності на таку земельну ділянку із визначенням її площі 0,17га /а.с. 18 т. 2/ із визначенням конфігурації меж такої земельної ділянки /а.с. 16 т. 2/.

Разом з ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_3 проживає її син ОСОБА_3 з 07.07.2016р. і по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання /а.с. 65/.

Фактична межа між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 визначалась за місцем розташування паркану, який було встановлено у 1998р.

21.11.2020р. відповідач ОСОБА_3 здійснив реконструкцію паркану, внаслідок чого лінія розмежування меж земельних ділянок сторін по фактичному користуванню незначно змістилася в бік земельної ділянки позивачки, що візуально відображається на зведеному плані землекористування таких земельних ділянок /а.с. 99 т. 1/.

Фактично сторони не заперечують цих обставин, а тому суд вважає їх доведеними. При цьому суд враховує, що відповідачі не заперечують зсуву паркану в бік земельної ділянки позивачки, але вважають, що на теперішній час паркан встановлений із дотриманням меж та межових знаків, визначених конфігурацією спірних земельних ділянок.

Згідно висновку експерта №52/21/Буд від 21.10.2021р. /а.с. 88-99 т. 1/ за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи експертом зроблені наступні висновки:

- фактична площа земельної ділянки позивачки (кадастровий номер :02:002:1046) 0,2441га, тоді як загальна площа такої ділянки згідно даних Державного земельного реєстру 0,2389га;

- конфігурація земельної ділянки позивачки частково не відповідає даним Державного земельного кадастру;

- конфігурація земельної ділянки відповідачки також частково не відповідає документації із землеустрою, оскільки має місце розташування межі такої земельної ділянки по фактичному користуванню в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1046, тобто межа між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:002:1046 та :02:002:1150 по фактичному користуванню зсунута в сторону земельної ділянки :02:002:1046 (від 0,16м до 0,52м);

- фактична площа земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1150 0,1749га, тоді як загальна площа такої земельної ділянки згідно даних Державного земельного реєстру 0,17га;

- лінія паркану між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:002:1046 та :02:002:1150 в проекції на поверхню землі (фактична межа між земельними ділянками) не збігається з межею між вказаними земельними ділянками згідно даних Державного земельного кадастру, внаслідок чого виникло зменшення площі земельної ділянки позивачки.

За таких обставин ОСОБА_1 стверджує про порушення з боку відповідачів правил землекористування, що завдає шкоди законним правам та інтересам позивачки, а тому остання звернулась до суду з зазначеним позовом.

Тож спір між сторонами виник з приводу порядку використання земельних ділянок та об`єктів будівництва тобто правовідносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Земельного кодексу України (далі - ЗК).

Надаючи оцінку доводам учасників справи та обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного.

Цивільні правовідносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. При цьому регулювання таких відносин здійснюється на засадах, зокрема, неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, забезпечення судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності (статті 1, 3 ЦК).

Відповідно до ст. 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав зазначених вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю, гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За умовами ч. 1 ст. 106 ЗК власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що згідно висновку експерта за результатами проведення судового земельно-технічного експертного дослідження 52/21/Буд від 21.10.2021р., складеного судовим експертом Гнатюком В.Г., фактична площа земельної ділянки, що належить позивачці і перебуває у її фактичному користуванні становить 0,2441га, тобто є більшою на 0,052 га (52 кв.м) відносно площі, що зазначена в правовстановлюючих документах. Натомість таке збільшення площі земельної ділянки обумовлено зміною її конфігурації за рахунок інших земель (зміни інших меж, ніж та що розділяє земельні ділянки позивачки та відповідачки). В той же час фактична площа земельної ділянки відповідачки 0,1749га, тоді як загальна площа такої земельної ділянки згідно даних Державного земельного реєстру 0,17га.

Конфігурації обох земельних ділянок також частково не відповідають даним Державного земельного реєстру. Натомість з точки зору експерта, невідповідність конфігурації земельної ділянки позивачки могла виникнути в процесі оранки земельної ділянки трактором як єдиного масиву з наступним некоректним відновленням меж. У свою чергу невідповідність даним Державного земельного реєстру конфігурації земельної ділянки відповідачки обумовлюється розташуванням межі такої земельної ділянки по фактичному користуванню в межах земельної ділянки позивачки, тобто межа між земельними ділянками позивачки (кадастровий номер :02:002:1046) та відповідачки :02:002:1150) по фактичному користуванню зсунута на відстань від 0,16м до 0,52м в сторону земельної ділянки позивачки :02:002:1046).

Отже, висновком експерта підтверджується, що межа між суміжними земельними ділянками сторін лінія паркану між земельними ділянками в проекції на поверхню земельної ділянки зміщена в сторону земельної ділянки позивачки (кадастровий номер :02:002:1046) на відстань від 0,16м до 0,52м, в результаті чого виникло зменшення площі земельної ділянки позивачки, що візуально відображено в Додатку №3 до висновку експерта.

В цьому контексті суд не приймає доводи відповідачів щодо категоричного не погодження з висновком експерта №52/21/Буд від 10.10.2021р., оскільки наведені ними доводи не спростовують обґрунтованості та значення такого висновку. Зокрема, не впливають на дійсність та правильність висновку експерта зауваження відповідачів щодо зазначення у висновку експерта показника відстані від надвірної споруди (гараж) домоволодіння АДРЕСА_1 до огорожі по фактичному користуванню 1,42м, тоді як за даними Державного земельного кадастру такий показник має бути меншим 1,07м, оскільки це значення не відстані між гаражем та огорожею, а довжина огорожі між межовими знаками з врахуванням по поворотних кутів. Не мають і значення доводи щодо врахування експертом самовільно збудованої на території земельної ділянки позивачки споруди (каптільня), оскільки висновок експерта не є правовстановлюючим документом, але має враховувати всі фактичні об`єкти на земельних ділянках для правильних обчислень відстані між межовими знаками.

В той же час слід зауважити, що відповідачі не були позбавлені права надати до суду докази на підтвердження факту правомірності встановлення ОСОБА_3 паркану на земельній ділянці, яка належить позивачці, а також відповідності фактичного розташування такого паркану лінії розмежування спірних земельних ділянок згідно даних, зазначених в Державному земельному реєстрі.

З огляду на зміст доводів сторони відповідача слід зауважити, що наявність у відповідачки ОСОБА_4 права на набуття у власність земельної ділянки площею 0,18га на підставі рішення органу місцевого самоврядування не надає їй права на зміну фактичних межових знаків між земельними ділянками сторін без відповідного погодження з позивачкою.

В цьому контексті слід зауважити, що за змістом статті 79-1 ЗК сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера і може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. За таких обставин держава гарантує відповідачці захист її права власності на земельну ділянку, ідентифікаційні ознаки якої зареєстровані у Державному земельному реєстрі. Відтак, оскільки відповідачка має зареєстроване право власності на земельну ділянку із визначеною конфігурацією та межами, що міститься в Державному земельному реєстрі, то відсутні правові підстави на теперішній час здійснювати зміну меж такої земельної ділянки без погодження із власником суміжної земельної ділянки.

Додатково оцінюючи доводи відповідачів суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як вже зазначалося вище відповідачами не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості їх позиції та правомірності їх дій. Твердження відповідачів про те, що зміна позивачкою кадастрового номеру успадкованої земельної ділянки обумовлена зміною конфігурації та меж такої земельної ділянки не знайшло свого підтвердження за наслідками дослідження судом наданих учасниками справи письмових доказів, а отже такі твердження є припущенням.

Що стосується інших доводів сторін, то фактично вони зводяться до незгоди та обурення поведінкою один одного, внаслідок нездатності побудувати добросусідські стосунки. Натомість в контексті обставин спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом, відповідні доводи учасників справи не мають значення, оскільки не впливають на правильність висновків суду.

В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, відповідачі своїми спільними діями створили позивачці перешкоди у володінні, розпорядженні та користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, тобто порушили її права, як власника земельної ділянки, а тому права позивачки підлягають захисту у спосіб, визначений в уточнених позовних вимогах, а дві так позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду в сумі 908 грн. /а.с. 6 т. 1/, та витрат позивачки з оплати послуг експерта в сумі 8 000 грн. /а.с. 180-181 т. 1/, які відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів. Отже з відповідачів необхідно стягнути на користь позивачки в якості компенсації судових витрат суму коштів в розмірі 8 908 грн. в рівних частках, тобто по 4 454 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2412 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:1046, що на праві власності належить ОСОБА_1 шляхом перенесення паркану в сторону земельної ділянки кадастровий номер 0:02:002:1150, яка належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на відстань від 0,16 м. до 0,52 м., відповідно до додатку 3 Висновку судової земельно-технічної експертизи № 52/21/Буд. від 21.10.2021 року, чим відновити межі земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1046.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 8 908 грн. в рівних частках.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 08.11.2022 року.

Головуючий: В.М. Скляренко