Номер провадження: 22-ц/813/8530/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Універсал Банк про визнання недійсними умов надання кредитного договору, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство Універсал Банк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 29 травня 2018 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 12 000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка monobank.

Посилаючись на те, що свої зобов`язання за договором банк виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти на визначених договором умовах, а останній покладений на нього обов`язок щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами виконує неналежним чином, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість, розмір якої станом на 05.05.2021 року становить 15 226,76грн.

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства Універсал Банк про визнання недійсними умов надання кредитного договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що при укладенні договору з позивачем він не отримав від банку у належній та зрозумілій формі всієї необхідної інформації про кредит, в тому числі йому не надано розрахунку загальної вартості кредиту та всіх супутніх послуг. Заява-анкета, єдиний підписаний ним документ при укладенні договору, не містить інформації про умови кредитування, а згідно із тарифами, які є додатком до анкети-заяви, таблиця обчислення загальної вартості кредиту містить інформацію про визначений банком розмір комісії за надання кредиту в 7,3%.

Посилаючись на те, що обов`язок зі сплати комісії суперечить вимогам статті 18 Закону України Про захист прав споживачів та є забороненим для встановлення у споживчих кредитах приписами Національного банку України, ОСОБА_1 просив суд визнати умови анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, укладеного сторонами 29.05.2018 року,щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту недійсними; зобов`язати АТ Універсал Банк надати суду розгорнутий розрахунок заборгованості за укладеним з ним договором із зазначенням розрахунку сплаченої ним комісії; стягнути з АТ Універсал Банк суму сплаченої комісії за нікчемними умовами договору про надання банківських послуг в розмірі згідно із наданим банком розрахунком та стягнути з АТ Універсал Банк на його користь у відшкодування завданої моральної шкоди 2 127 176грн.

Ухвалою від 23 грудня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до свого провадження.

Ухвалою від 20 вересня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ Універсал Банк про визнання недійсними умов надання кредитного договору, стягнення моральної шкоди залишив без розгляду.

Рішенням цього ж суду від 20 вересня 2022 року в задоволенні позову АТ Універсал Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що висновки суду щодо наявності передбачених нормами процесуального права підстав для залишення пред`явлених ним зустрічних позовних вимог без розгляду не відповідають його процесуальній поведінці, яка під час судового розгляду справи була добросовісною, та зроблені без врахування того, що зал судових засідань 20 вересня 2022 року він та його представник залишили вимушено, так як суд необґрунтовано відмовив у задоволенні їх клопотання про відкладення судового засідання з метою надання їм можливості ознайомитися із долученими судом до матеріалів справи доказами, які банк надав після закінчення підготовчого засідання.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, направив на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник АТ Універсал Банк в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України), (т.2, а. с.164-167).

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи зустрічний позов без розгляду, суд виходив з того, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 разом із своїм представником покинули зал судових засідань і такі їх дії суперечать завданням цивільного судочинства, а відтак, відповідно до частин п`ятої та шостої статті 223 ЦПК України є підставою для залишення зустрічної позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 223 ЦПК України, яка регулює питання щодо наслідків неявки в судове засідання учасника справи та якою керувався суд при постановлені оскаржуваної ухвали, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Наслідки, визначені частиною п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання.

Частиною третьою статті 223 ЦПК України також передбачено, що якщо учасник справи, або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Частина шоста статті 223 ЦПК України підлягає застосуванню і до наслідків,визначених частиною третьою цієї статті.

За приписами частини першої статті 42 ЦПК України, позивач та відповідач є учасниками справи, отже за наслідком неявки в судове засідання позивача за зустрічним позовом чи відповідача за первісним позовом (їх представника), які були належним чином повідомлені про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також в разі, якщо вони залишать залу судового засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

І лише в разі повторної неявки в судове засідання позивача без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, а також в разі, якщо він залишить залу судового засідання, призначеного в зв`язку з неявкою позивача у перше засідання, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Питання щодо залишення позову без розгляду врегульовано статтею 257 ЦПК України, відповідно до пункту 3 частини першої якої, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на матеріали справи, зустрічна позовна заява ОСОБА_1 була прийнята судом до свого провадження ухвалою від 23 грудня 2021 року. Цією ж ухвалою розгляд справи за позовом АТ Універсал Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ Універсал Банкпро визнання недійсними умов кредитного договору продовжено за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 9 год. 20 хв. 24 січня 2022 року (т.1, а. с.73-75).

Підготовче засідання було закрито ухвалою суду від 07 липня 2022 року та призначено судовий розгляд справи по суті на 10 годину 30 хвилин 20 вересня 2022 року.

Підготовче засідання проведено за участю ОСОБА_1 та представника АТ Універсал Банк із зазначенням в ухвалі про те, що жодних, не розглянутих клопотань, від сторін суду не заявлено (т.1, а. с.248-250а).

20 вересня 2022 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 з`явилися в судове засідання та надали суду письмово викладені заперечення щодо долучення до матеріалів справи наданого 07.09.2022 року АТ Універсал Банк розрахунку заборгованості, посилаючись на те, що цей розрахунок наданий поза межами встановлених законом процесуальних строків (т.2, а. с.78-79).

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив долучити до матеріалів справи надісланий банком 08.09.2022 року розрахунок, мотивуючи своє рішення тим, що цей розрахунок наданий на запит суду від 13.06.2022 року та з ним ОСОБА_1 ознайомився 16.09.2022 року згідно із його розпискою.

ОСОБА_1 та його представник просили суд оголосити в розгляді справи перерву для викладення письмово своїх заперечень на наданий банком розрахунок, однак суд у задоволенні цього клопотання відмовив, що стало підставою для відводу судді з боку ОСОБА_1 через недовіру, яка спричинена відмовою у реалізації його процесуального права.

Ухвалою суду від 20.09.2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді визнано необґрунтованою та відмовлено у відводі.

Після проголошення ухвали щодо відводу, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 разом із своїм представником покинули зал судового засідання.

Такі дії ОСОБА_1 суд розцінив як такі, що суперечать завданням цивільного судочинства та відповідно до частини шостої статті 223 ЦПК України є підставою для залишення зустрічного позову без розгляду.

Разом з тим, відповідно до положень статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4)змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, якою визначено принцип змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об`єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення статті 6 Конвенції, зазначено таке: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 року, рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Niderost Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 року).

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 (рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 року).

У справі, судове рішення в якій переглядається в апеляційному порядку, не забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 , з урахуванням основних засад національного судочинства, надати свої міркування та заперечення з приводу прийнятого судом в судовому засіданні 20.09.2022 року розрахунку заборгованості, наданого банком поза межами встановлених законом процесуальних строків.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що, порушивши норми процесуального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України підстав для залишення зустрічного позову без розгляду, тому ухвалене ним судове рішення підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О.В. Кутурланова

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року

Суддя Л. В. Пузанова