Справа № 405/23/22
Провадження №2/405/9/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Гаврилюк Ю.В.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький цивільну справу №405/23/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 101211 від 18.07.2011 року їй (позивачу) належить 13/50 часток будинку розташованому по АДРЕСА_1 , в якому крім неї (позивача) зареєстровані її малолітні діти - донька ОСОБА_8 , 2008 року народження та син ОСОБА_4 , 2018 року народження, а також відповідач ОСОБА_2 , яка за вказаною адресою не проживає з 05.07.2008 року, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.12.2021 року, підписаний сусідами, крім того, жодних відомостей про те, де на даний час проживає відповідач, вона (позивач) не має, при цьому, самостійно відповідач не знялася з реєстрації за вказаною адресою, будь-яких витрат на утримання будинку відповідач не несе, комунальні послуги не сплачує, в свою чергу, вона (позивач), не може в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, що обмежує її (позивача) право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, в зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду та просила визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10.2.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що відповідача ОСОБА_2 не знає, остання не є її (позивача) членом сім`ї, та з липня, 2008 року не проживає за вказаною адресою, в будинку також не має речей, належних останній. Також зазначила, реєстрація відповідача за вказаною адресою в будинку який належить їй (позивачу) на праві спільної часткової власності створює їй (позивачу) перешкоди у володінні та користуванні нерухомим майном. Крім того, зазначила, що судову повістку, адресовану відповідачу ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , отримала від листоноші її (позивача) чоловік, поряд з цим, відповідач за вказаною адресою не проживає протягом тривалого часу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч.ч. 5, 5 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи, а також відзив на позов відповідач не подавала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлена судом належним чином. Заяви, клопотання, письмові пояснення - до суду не надходили.

Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1211(спадкова справа № 332/2011), посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Биковим С.Є., позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 13/50 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки квартального комітету № 2 Подільського району м. Кропивницького від 19.12.2021 року № 295, виданій ОСОБА_1 про те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстровані: невістка ОСОБА_2 , 1980 р.н., донька ОСОБА_8 , 2008 р.н., син ОСОБА_4 , 2018 р.н.

Згідно з інформацією відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради від 07 лютого 2022 року, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано з 08.06.2005 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, факт не проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, який належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.12.2021 року, засвідченого головою квартального комітету № 2 Подільського району м. Кропивницький та складеного за участю сусідів ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за яким встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає, починаючи з 05 липня 2008 року.

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України).

Таким чином, ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , яка набула права користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , не проживає в зазначеному вище житловому приміщенні понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, або ж намагалася вселитися в домоволодіння, або ж була відсутня в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова