У Х В А Л А

Іменем України

26 квітня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Грей О.

за відсутності сторін

розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкода в користування майном, зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2022 року адвокат Крюкова М.В. звернулась до суду з заявою, в якій просила винести додаткове рішення у справі, яким заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користуватися квартирою АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована наступним. ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2018 у справі №754/14639/17 (яке набрало законної сили). Право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. 13.05.2021 року Деснянським районним, судом м. Києва ухвалено рішення у справі №754/11624/19 про примусове виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 ,В решті інших вимог про зняття з реєстрації відмовлено. Не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга. Київським апеляційним судом розглянуто цивільну справу №754/11624/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, що є приватною власністю, зняття з реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року. У задоволенні апеляційної скарги відмовлено, рішення суду першої інстанції залишено в силі. Необхідно зазначити, що у судовому засіданні при апеляційному розгляді 26.10.2021році їй, як адвокату Соліонової М.О., стало відомо про те, що до суду надійшла заява від ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої доведено до відома суду про нібито укладення договору купівлі- продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Проте, варто зазначити, що ОСОБА_1 взагалі жодних договорів, направлених на відчуження своєї власної квартири АДРЕСА_1 не укладала, та не укладала, зокрема, і договору купівлі-продажу №1700 від 25.05.2021, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г., жодних довіреностей на відчуження даної квартири також не видавала та, зокрема, не видавала довіреності на ім`я невідомої їй особи ОСОБА_4 у місті Харкові.

До судового розгляду сторони не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином.

Судом встановлено наступні обставини.

06 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила: усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти з реєстрації місця проживання осіб за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкода в користування майном, зняття з реєстрації було задоволено частково - виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку АДРЕСА_1 ). В задоволенні інших вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року було залишено без змін.

Згідно до ч.1,2 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Перелік підстав для винесення додаткового рішення є вичерпним.

Верховний Суд вказав, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги.

Додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази.

Додаткове судове рішення як невід`ємна складова основного судового рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.

Водночас, перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення, визначений ст. 252 України, є вичерпним і доводи заявника, враховуючи відсутність прийнятого судового рішення саме у формі рішення свідчать про відсутність жодної з них для можливості ухвалення судом додаткового судового рішення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави (рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Відповідно до вимог ч.5 ст. 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Зважаючи на те, що вимога про заборону відповідачам у справі користуватися спірною квартирою не була заявлена позивачем на стадії судового розгляду справи, а обраний спосіб захисту порушеного права, у вигляді виселення відповідачів зі спірної квартири був визнаний судом обґрунтованим і позов в цій частині задоволений, суд не вбачає підстав для винесення у справі додаткового рішення.

Керуючись ч.8 ст.141, ст. 270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкода в користування майном, зняття з реєстрації залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя