Справа № 524/20/22
Провадження №2/524/1789/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільним майном об`єкт нерухомості, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільним майном об`єкт нерухомості.

В обґрунтування позову зазначає, що з грудня 1993 року позивач, мав фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання за спільні кошти набуті за час спільної праці, 25.01.1994 року за Договором купівлі-продажу, посвідченого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою ними придбано квартиру АДРЕСА_1 , власником квартири записано відповідача, в якій разом фактично проживали до моменту розірвання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_4 .

25.07.1997 року між Позивачем та Відповідачем зареєстровано шлюб.

30.05.2007р. шлюб між сторонами розірвано.

Позивач зазначає, що від спільних знайомих йому стало відомо, що ОСОБА_2 , намагається продати квартиру АДРЕСА_1 стороннім особам без його згоди, що насамперед позбавить його права на спірний об`єкт нерухомого майна.

У зв`язку з чим просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з грудня 1993 року по 24 липня 1997 року (включно); визнати квартиру АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

Ухвалою суду від 02 березня 2022 року після усунення недоліків відкрито провадження у справі, постановлено розглянути справу у порядку загального позовного провадження (а.с. 33).

Відповідач скористалась своїм правом на подання відзиву, у якому фактично визнала позовні вимоги ОСОБА_1 , просить розгляд справи здійснювати без її участі.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як зазначено позивачем - ОСОБА_1 та не заперечувалось відповідачем - ОСОБА_2 з грудня 1993 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу до 25 липня 1997 року, тобто до укладення шлюбу, який зареєстровано Кременчуцьким палацом шлюбів, актовий запис № 658.

За час спільної праці, що також не заперечувалось сторонами, за спільні кошти набуті за час спільного проживання, 25 січня 1994 року за Договором купівлі-продажу, посвідченого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 3-327, ними придбано квартиру АДРЕСА_1 , власником квартири записано ОСОБА_2 (а.с. 13-16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації народжень 28.07.1997р. зроблено відповідний актовий запис за № 765 (а.с. 7).

30.05.2007р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб розірвано, що підтверджується копією свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 ЦПК України, відповідно до ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року).

З урахуванням наведеного, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18).

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 316 ЦК України визначено, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює самостійно, незалежно від волі інших осіб, в тому числі і будь-яких державних органів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зміст права власності конкретизований у ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З огляду на вищезазначене , враховуючи заяву відповідача про визнання позову, яка не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач не ставив вимогу та не наполягав на стягненні з відповідача на його користь коштів у повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 16-18 Закону України «Про власність», статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. 316, 317 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 197-200, 258, 264, 265, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з грудня 1993 року по 24 липня 1997 року (включно).

Визнати квартиру АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне рішення виготовлено 20 квітня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: