Справа № 216/2114/21
провадження №2/216/655/22
16 листопада 2022 року
Центрально - Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого судді: Бутенко М.В.
секретар судового засідання Кравець А.С.
без участі сторін та без застосування технічного запису
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення позивачу 2 / 5 частини у спільній власності , -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення позивачу 2/5 частини у спільній власності.
Просить суд постановити рішення, яким виділити позивачу ОСОБА_1 в натурі 2 / 5 частки у спільної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається з:
Житловий будинок А житловою площею 32,2 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м., літної кухні Ж, вбиральня Л, сарай И, гараж К.
Ухвалою суду від 26.04.2021 року справу призначено до розгляду в загальному порядку.
Ухвало суду від 29.10.2021 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової будівельної експертизи на вирішення якої були поставлені питання що до можливості виділення у натурі позивачу ОСОБА_1 належної йому 2/ 5 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .
22.12.2021 року судом було отримано висновок експерта.
Ухвалою суду від 17.06.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання призначене на 16.11.2022 року не з`явилися, раніше подавали заяву у якій зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять суд задовольнити їх, розглядати справу за їх відсутністю, питання що до усіх понесених судових витрат по справі будуть вирішуватися ними після ухвалення рішення суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судові повістки направлені йому за адресою зазначеною в позовній заяві не отримує, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідача, та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди сторони позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 . Позивач успадкував за законом після смерті батька 2/5 домоволодіння АДРЕСА_1 . Домоволодіння складається з двох житлових будинків (А,Б), двох літніх кухонь (Ж,Г), двох сараїв (И, Д), потребу (3), двох вбиральні (Л,О), гаражу (К), тобто фактично може бути поділено на 2 окремих домоволодіння, кожне з власним будинком, літньою кухнею, сараєм, вбиральнею, що підтверджується: копією свідоцтва про право на спадщину від 28 серпня 2020 року, витягом з РРПНМ від 28.08.2020. Власником другою частини Домоволодіння (3/5частини ) є Відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Криворізької міської ради та ОСОБА_4 (померлого батька позивача).
З отриманого судом висновку експерта № 60/21 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі вбачається наступне: об`єктами дослідження є: 2/5 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , правовстановлююча та технічна документація на об`єкт. При проведенні дослідження були застосовані наступні методи: метод візуального обстеження об`єкта; інструментальний метод вимірювання (з використанням повіреної лазерної рулетки Leica DISTO А2); метод фотофіксації , метод порівняння наданих матеріалів, результатів проведеного дослідження з нормативними документами, чинними на території України.
За даними візуального дослідження, правовстановлюючої та технічної документації домоволодіння АДРЕСА_1 розташоване в зоні приватної житлової забудови, в пішохідної доступності вулиць районного та місцевого значення.
Згідно технічного паспорту домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому складається з наступних будівель і споруд: Житловий будинок літ. «А», літ. «Б»; Літня кухня літ. «Ж», літ. «Г»; Сарай літ. «Д», літ. «И», літ. «П»;Вбиральня літ. «Л», літ. «О»; Гараж літ. «К»; Погріб літ. «З»; Водоколонка -1; Вймощення - II; Огорожа №1-2.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2020р., ОСОБА_1 належить 2/5 часток житлового будинку А житловою площею 32,2кв.м., загальною площею 45,4кв.м., житлового будинку Б житловою площею 24,9кв.м., загальною площею 43,6кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: літня кухня Ж, літня кухня Г, сарай И, погріб 3, сарай Д, вбиральня Л, вбиральня О, гараж К, огорожа №1, ворота №2, водоколонка І, вимощення II, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (одержання спадщини: житловий будинок А житловою площею 32,2кв.м., загальною площею 45,4кв.м., літня кухня Ж, вбиральня Л, сарай И, гараж К).
Згідно технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 будівлі та споруди, які знаходяться в користуванні співвласника 2/5 частки, мають наступні характеристики:
Житловий будинок літ. «А» - 1938 року побудови, загальною площею 45,4м2, фундаменти - кам`яні; стіни - саман; покриття - шифер; перекриття - дерево; підлога - дерево; будинок підключено до електропостачання; опалення водяне, пічне. Висота житлових приміщень 2,40м.
Літня кухня літ. «Ж» - 1952 року побудови, фундаменти - кам`яні; стіни - саман Укладений цеглою; покриття - шифер; перекриття - дерево; підлога - дерево; підключено до електропостачання, газопостачання; опалення водяне.
Сарай літ. «И» - 1980 року побудови, фундаменти - кам`яні; стіни - цегляні; покриття - шифер; підключено до електропостачання.
Вбиральня літ. «Л» - 1952 року побудови, стіни - дерево; покриття - шифер; перекриття - дерево; підлога - дерево.
Гараж літ. «К» - 1997 року побудови, фундаменти - бетонні; стіни - шлакоблок; покриття - шифер; перекриття - дерево; підлога - бетон; підключено до електропостачання.
Згідно технічного паспорту до складу домоволодіння АДРЕСА_1 входить будівля сараю літ. «П» 2014 року побудови з шлакоблоку, яка не зазначена у складі домоволодіння у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 28.08.2020р., тому вказана будівля не враховується при виділі 2/5 частки.
Зазвичай при визначені варіантів розділу домоволодінь відповідно до часток у спільній власності експертами розглядаються випадки, коли об`єкти нерухомості знаходяться у фактичному спільному користуванні. За даними візуального дослідження встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 фактично розділено на ізольовані одне від одного домоволодіння дерев`яним парканом зі значними ознаками зносу. 2/5 частки спадщини, а саме: житловий будинок А, загальною площею 45,4кв.м., літня кухня Ж, вбиральня Л, сарай И, гараж К, які вказані у свідоцтві про право на спадщину за законом від 28.08.2020р., не суперечать фактичному порядку користування співвласника 2/5 частки ОСОБА_1 . Прохід до будівель та споруд співвласника 3/5 часток домоволодіння зі сторони проспекту Поштовий здійснюється з бічної сторони житлового будинку літ. «А», по території охоронної зони інженерних комунікацій (газопроводу), через хвіртку з дерев`яних дошок.
У даному випадку експертом не розглядалась відповідність житлового будинку літ. «А» сучасним вимогам ДБН, оскільки житловий будинок 1938 року побудови, який приймався в експлуатацію за діючими на той час будівельними нормами і правилами, та виділом не передбачається зміни конструктивних і планувальних параметрів будинку.
Отже, за результатами аналізу наданої на дослідження документації та візуально- інструментального огляду встановлено, що 2/5 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належна позивачу ОСОБА_1 та яка фактично знаходиться в його користуванні, може бути виділена в натурі без втрати цільового призначення, а саме: у власність ОСОБА_1 пропонується виділити (відповідно до технічного паспорту виготовленого 01.06.2020р. КП ДОР «КБТІ»): житловий будинок літ. «А» житловою площею 32,2м2, загальною площею 45,4м2; літня кухня літ. «Ж»; вбиральня літ. «Л»; сарай літ. «И»; гараж літ. «К».
Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до ст.,ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної гласності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників».
У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6- ІЗОцсІЗ зазначено, що «частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні».
З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20).
Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 295/451/16-ц.
Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян за жилий будинок" №7 від 04.10.1991 р.:
При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом
Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЖК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради.
При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена -(ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.
Як встановлено вище, сторони по справі фактично здійснили розподіл між собою вказаного будинковолодіння з ізольованими жилими і підсобними приміщеннями та самостійними виходами.
Таким чином судом встановлено, що існує технічна можливість виділення кожній зі сторін самостійних і відособлених об`єктів нерухомості на виділ яких сторони мають право відповідно до норм чинного законодавства, при чому із даних технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що сам поділ належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними спорудами можливий таким чином, щоб кожному з них була виділена та частинажитла, яка перебуває у їхньому індивідуальному користуванні.
Таким чином суд, дослідивши усі обставини справи, вивчивши доводи та докази якими обґрунтовані вимоги, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі зазначеного та керуючись ст.,ст. 10, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення позивачу 2 / 5 частини у спільній власності - задовольнити.
Виділити позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 ) в натурі 2/ 5 частки у спільної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається з: Житловий будинок А житловою площею 32,2 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м., літної кухні Ж, вбиральня Л, сарай И, гараж К.
У зв`язку з проведеним поділом припинити право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: М. В. БУТЕНКО