УХВАЛА

05 грудня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії бездіяльності державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2022 року на адресу Рівненського міського суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії бездіяльності державного виконавця, в якій скаржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відділ Державної виконавчої служби у місті Рівному щодо не зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 14239003 та зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) відділ Державної виконавчої служби у місті Рівному зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках у виконавчого провадження № 14239003.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, що відповідно до повідомлення відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 176396 від 09.11.2022 року слідує, що згідно з інформацією автоматизованої системи виконавчих проваджень, відносно громадянина ОСОБА_1 у відділі перебувало виконавче провадження № 14239003 із виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 26.05.2009 № 2-5424 про стягнення з ОСОБА_1 6349,51 грн. заборгованості на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду 22.10.2009 року державним виконавцем накладено обтяження на все майно, що належить на праві приватної власності боржнику.

Вищевказане виконавче провадження завершене 29.12.2012 на підставі п.2 ч.1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Завершення виконавчого провадження з вказаних підстав виключає можливість зняття арешту з майна боржника. Підтвердження про сплату заборгованості за виконавчим документом, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відсутні.

В цій же відповіді міститься відмова зняти арешт з майна ОСОБА_2 мотивована тим, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника відсутні і в такому разі арешт можливо зняти тільки судовим рішенням. Адже, через вищезазначений арешт майна ОСОБА_1 порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання на 10 год. 00 хв. 05.12.2022 року.

Скаржник надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутність та просив задовольнити, з підстав, викладених у скарзі.

Представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відділ Державної виконавчої служби у місті Рівному в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

З дослідженого судом повідомлення відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 176396 від 09.11.2022 року вбачається, що згідно з інформацією автоматизованої системи виконавчих проваджень, відносно громадянина ОСОБА_1 у відділі перебувало виконавче провадження № 14239003 із виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 26.05.2009 № 2-5424 про стягнення з ОСОБА_1 6349,51 грн. заборгованості на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду 22.10.2009 року державним виконавцем накладено обтяження на все майно, що належить на праві приватної власності боржнику.

Вищевказане виконавче провадження завершене 29.12.2012 на підставі п.2 ч.1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Завершення виконавчого провадження з вказаних підстав виключає можливість зняття арешту з майна боржника. Підтвердження про сплату заборгованості за виконавчим документом, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відсутні.

Згідно п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби та п. 9.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень 3 роки після чого підлягають знищенню.

В цій же відповіді міститься відмова зняти арешт з майна ОСОБА_1 мотивована тим, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника відсутні і в такому разі арешт можливо зняти тільки судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Оскільки, виконавче провадження завершене з підстав, що не передбачали зняття арешту з майна боржника, державним виконавцем арешт з майна не знімався.

Згідно п.2. ч.1 ст 40 Закону України Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав зняття арешту з майна, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, законом передбачає конкретний перелік випадків, коли арешт знімається виконавцем, а в інших випадках, такий арешт знімається судом.

Суд зазначає, що через вищезазначений арешт з усього майна ОСОБА_1 порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, яке повинно бути поновлене з огляду на наступні норми права.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема, - із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно, існування оспорюваного арешту за вищевказаних обставин справи порушує положення ст.ст. 41, 46 Конституції України, положень ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, а тому суд вважає, що скаржник правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в поряд встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушен невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України скаржник, як власник майна, має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою.

Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Це також підтверджується висновком п. 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц.

Враховуючи те, що арешт на майно ОСОБА_1 , накладався для забезпечення виконання рішення, проте на даний час виконавче провадження відсутнє, виконавчий документ не перебуває на примусовому виконанні і його неможливо скасувати в позасудовому порядку, а тому арешт підлягає зняттю у судовому порядку.

Разом з тим, скарга в частині визнання неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відділ Державної виконавчої служби у місті Рівному щодо не зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 14239003 до задоволення не підлягає, так як виконавець вчиняв дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду.

Таким чином, скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 386, 391 ЦК України, ч. 5 ст. 59, ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259, 260, 261, 263, 268, 450, ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії бездіяльності державного виконавця - задовольнити частково.

Зобов"язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) відділ Державної виконавчої служби у місті Рівному зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках у виконавчого провадження № 14239003.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Г. Кучина