КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6833/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року місто Київ

справа №357/11260/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Семенюк Т.А., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Цуранова А.Ю., повний текст рішення складено 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон», третя особа: ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

поновити його на посаді юрисконсульта ДП «Білоцерківський завод «Еталон»;

стягнути з ДП«Білоцерківський завод «Еталон»на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 серпня 2021 року до дня поновлення.

В мотивування вимог посилався на те, що з 11 червня 2014 року він працював юрисконсультом на ДП «Білоцерківський завод «Еталон».

Вказував, що 27серпня 2021 року йому стало зле, піднявся тиск, тому він пішов на прийом до лікаря.Оскільки був робочий день, він взяв довідку, що був на прийомі у лікаря.

Зазначав, що 30серпня 2021 року він прийшов на роботу і дізнався, що 27 серпня 2021 року його звільнили за прогул.

Звільнення вважає незаконним, оскільки він був хворий та від нього не витребувано пояснення причини не виходу на роботу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

ПоновленоОСОБА_2 на посаді, яку займав до звільнення - юрисконсульта ДП «Білоцерківський завод «Еталон».

Стягнутоз ДП «Білоцерківський завод «Еталон» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21942,72 грн. з відрахуванням усіх обов`язковихплатежів передбачених законодавством.

Стягнутоз ДП «Білоцерківський завод «Еталон» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено донегайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що позовна заява ОСОБА_2 подана до суду без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме: позовна заява не містить ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та ідентифікаційного коду позивача; не зазначено відомі номери засобів зв`язку сторін, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Вказувала, що у позовній заяві ОСОБА_2 відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Зазначала, що позивачем не долучено до позовної заяви наказу про звільнення, тобто, відсутній предмет оскарження, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог.

Посилалася на те, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, заява про виклик свідків позивачем не подавалась, а отже, покази свідків у справі одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Вказувала, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відсутність прогулу 26 серпня 2021 року та 27 серпня 2021 року та не взяв до уваги належні докази - акти про відсутність працівника на робочому місці від 26 серпня 2021 року та 27 серпня 2021 року.

Зазначала, що суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність прогулу не з`ясувавши часу роботи позивача.

Вважає, що оскільки позивач не оскаржив рішення (наказ), на підставі якого його звільнено з посади, вимоги про поновлення на роботі та оплата за час вимушеного прогулу є передчасними.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ДП «Білоцерківський завод «Еталон» та третя особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від третьої особи ОСОБА_1 надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу у її відсутність, вимоги апеляційної скарги підтримала.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, ОСОБА_2 з 11 червня 2014 року працював в ДП «Білоцерківський завод «Еталон» на посаді юрисконсульта.

Позивач мав 4-годинний робочий день, що підтверджується копією табелю обліку використання робочого часу ДП «Білоцерківський завод «Еталон» за серпень 2021 року.

Згідно з копією наказу Фонду державного майна України №667 від 21 квітня 2021 року, ОСОБА_1 призначено виконувачем обов`язків директора ДП «Білоцерківський завод «Еталон» з 21 квітня 2021 року.

26 серпня 2021 року працівниками ДП «Білоцерківський завод «Еталон»: головним інженером ОСОБА_3 , головним бухгалтером ОСОБА_4 та провідним енергетиком ОСОБА_5 складено акт про відсутність 26 серпня 2021 року юрисконсульта ОСОБА_2 на роботі протягом усього робочого дня.

27 серпня 2021 року працівниками ДП «Білоцерківський завод «Еталон»: головним інженером ОСОБА_3 , головним бухгалтером ОСОБА_4 та провідним енергетиком ОСОБА_5 складено акт про відсутність 27серпня 2021 року на роботі юрисконсульта ОСОБА_2 більше 3 годин.

У акті зазначено, що під час телефонної розмови з головним бухгалтером, працівник відповів, що він у відпустці, наказ на відпустку не видавався.

Наказом ДП «Білоцерківський завод «Еталон» №17к від 27серпня 2021 року ОСОБА_2 звільнено з посади юрисконсульта за прогули без поважних причинна підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Підставою звільнення зазначено: акт про відсутність на робочому місці від 26 липня 2021 року та акт про відсутність на робочому місці від 27 серпня 2021 року.

Відповідно до копії листа ДП «Білоцерківський завод «Еталон» №59 від 30 серпня 2021 року, ОСОБА_2 повідомлено про звільнення та запропоновано з`явитися для отримання трудової книжки.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статей 3, 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у визначених цією статтею випадках, зокрема у разі вчинення працівником прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною 4 ст.40 КЗпП України визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Як роз`яснено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (пункт 22 вказаної постанови № 9).

При цьому судам слід також враховувати, що працівник має підпорядковане становище перед працедавцем, а тому потребує підвищеного захисту від неправомірних дій працедавця по відношенню до працівника.

Так, на підставі ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Статтею 147-1 КЗпП передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (призначення на посаду) даного працівника.

Згідно з ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

Разом з тим, для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати надані докази.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною звільнення позивача з займаної посади стала його відсутність на роботі протягом всього робочого дня 26 серпня 2021 року та відсутність на роботі більше 3 годин 27 серпня 2021 року.

У суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює головним інженером ДП «Білоцерківський завод «Еталон», його робочий день триває з 8 год. до 16:30 год. ОСОБА_2 26 серпня 2021 року був на роботі о 8 год., також бачив його з 9 год. до 11:30 год., позивач був у нього в кабінеті, крім нього був ОСОБА_7 . Вказував, що також вінбачив позивача в коридорі близько 12 год., робочий день ОСОБА_2 тривав з 8 год. до 12 год. Зазначав, що раніше він своїм наказом переводив ОСОБА_2 на цей режим роботи, як займав посаду директора, однак ОСОБА_1 казала про те, що просила ОСОБА_2 ходити на роботу з 12 год. Коли позивача переводили на скорочений робочий день, в наказі чітко не було встановлено йому робочий час, було вказано лише про чотири години робочого дня. Вказав, що підписав акт, оскільки дійсно не бачив ОСОБА_2 після 12 год., хоча знав, що його робочий день триває з 8 год. до 12 год. 27серпня 2021 року ОСОБА_2 на роботі не було, але 26 серпня 2021 року він казав, що погано себе почуває. ОСОБА_1 27серпня 2021 року з`явилась на роботі близько 12 год. і оскільки вона заборонила давати працівникам свій номер телефону, ОСОБА_2 не міг її попередити про відсутність. Юрисконсульт ОСОБА_2 підпорядковувався директору, він просив номер її телефону, однак він не дав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що працює тимчасово виконуючим обов`язки начальника виробничої дільниці ДП «Білоцерківський завод «Еталон». З приходом ОСОБА_1 на роботу, було сформовано продовжений графік роботи. 26серпня 2021 року о 9 год. свідок бачив ОСОБА_2 в кабінеті ОСОБА_3. 27серпня 2021 року не пам`ятає, щоб бачив позивача.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що працює провідним енергетиком ДП «Білоцерківський завод «Еталон» у місті Біла Церква. На питання суду чи бачив він ОСОБА_2 26 та 27 серпня 2021 року, вказав, що він його не розшукував 26 серпня 2021 року і 27 серпня 2021 року, підприємство велике, він не всіх може бачити, позивач не в його підрозділі, у позивача неповний робочий день. Зазначив, що ОСОБА_1 сказала підписати ці акти, він не з`ясовував де був ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працював на ДП «Білоцерківський завод «Еталон» юрисконсультом та мав 4-годинний робочий день, при цьому в матеріалах справи відсутні відомості про конкретний час роботи позивача (з 8 до 12 або в інший час).

Таким чином, із показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 судом першої інстанції встановлено, що останні бачили позивача 26 серпня 2021 року на роботі, при цьому свідок ОСОБА_3 бачив його фактично з 08 до 12 години.

На підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці 27 серпня 2021 року позивачем була надана довідка лікаря ОСОБА_8 від 27 серпня 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 був на прийомі 27 серпня 2021 року о 12:30 год.

У суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що дійсно 27 серпня 2021 року він зранку був на роботі, а потім у зв`язку з поганим самопочуттям він був відсутній на робочому місці протягом трьох годин, оскільки ходив до лікаря, на підтвердження чого ним і була надана довідка від лікаря.

Отже, позивач з поважної причини був відсутній 27 серпня 2021 року на робочому місці протягом трьох годин, що підтверджується довідкою лікаря ОСОБА_8 від 27 серпня 2021 року.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції встановивши незаконність звільнення ОСОБА_2 , дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на посаді юрисконсульта ДП «Білоцерківський завод «Еталон».

А відтак, доводи апеляційної скарги третьої особи про відсутність позивача на роботі без поважних причин26 серпня 2021 року та 27 серпня 2021 рокута про помилковість рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення позивача на роботі спростовуються вищевикладеним.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу було запропоновано дати пояснення з приводу складання актів та про відсутність його на робочому місці, а отже відповідачем не дотримано встановленої законодавством процедури звільнення.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Абзацом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до п.8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з довідкою ДП «Білоцерківський завод «Еталон» №79 від 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 працював в ДП «Білоцерківський завод «Еталон» з 11 червня 2014 року по 27 серпня 2021 року на посаді юрисконсульта та його заробітна плата за травень-липень 2021 року становить 14400 грн., за місяць 4800 грн.

Кількість робочих днів за червень-липень 2021 року складає 42, а відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 228,57 грн. (4800 грн. + 4800 грн.- заробітна плата за червень-липень 2021 року) : 42 (20 + 22 робочих днів ) = 228,57 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 серпня 2021 року по 13 січня 2022 року в розмірі 21942,72 грн. суд першої інстанції виходив з заробітної плата позивача за червень-липень 2021 року та виходячи з розрахунку:

228,57 грн. (середньоденна заробітна плата за один день)*96 робочих днів = 21942,72 грн.

Колегія суддів погоджується в повній мірі з таким розрахунком суду першої інстанції, оскільки він проведений відповідно до норм чинного законодавства України.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність прогулу не з`ясувавши часу роботи позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки зматеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мав 4-годинний робочий день та в матеріалах справи відсутні відомості про конкретний час роботи позивача (з 8 до 12, або в інший час).

При цьому, третьою особоюне було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування доказів, які містяться в матеріалах справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не долучено до позовної заяви наказу про звільнення, тобто, відсутній предмет оскарження, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом та у позовній заяві просив витребувати у відповідача наказ про звільнення його з посади та вказаний наказ міститься в матеріалах справи (а.с.22).

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява ОСОБА_2 подана до суду без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме: позовна заява не містить ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та ідентифікаційного коду позивача; не зазначено відомі номери засобів зв`язку сторін, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; у позовній заяві відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не вплинули на правильність висновків суду і не призвели до неправильного вирішення спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, заява про виклик свідків позивачем не подавалась, а отже, покази свідків у справі одержані з порушенням порядку, встановленого законом та є недопустими доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з позовної заяви, позивач у її прохальній частині просив допитати в якості свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: