ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6303/22 Справа № 200/380/19 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», змінена назва ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 в користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», в рахунок відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 61 989 гривень 90 коп.

Позов мотивовано тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ТОВ «Ілта» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, за яким позивач взяв на себе обов`язок компенсувати пошкодження автомобіля «Kia Rio» НОМЕР_1 .

19 січня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_1 та при якій застрахований автомобіль отримав механічні ушкодження. Позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 61 989,90 грн. та замінив у зобов`язанні особу, якій завдано шкоди - ТОВ «Ілта». Позивачем надсилалася відповідачу претензія про сплату коштів, проте поштове відправлення повернулося. З огляду на наведене просить стягнути страхове відшкодування в судовому порядку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року позов задоволено та ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС», в рахунок відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 61 989 грн. 90 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ТОВ «Ілта» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 08 квітня 2015 року зі строком дії з 15 квітня 2015 року до 14 квітня 2016 року, предметом якого є майнові інтереси страховика (вигодонабувача ПАТ «Пумб») пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортом.

У додатку №2 до вказаного договору вказано ТЗ «Kia Rio» НОМЕР_1 , в т.ч. збитки внаслідок ДТП, СТО за вибором страховика +, страхова сума 280 тис.грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що такий 2013 року випуску.

Довідкою про ДТП та постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року підтверджується, що 19 січня 2016 року, ОСОБА_1 , в м. Дніпропетровську на пр. Слобожанському, біля будинку № 41, керуючи автомобілем марки Мазда, державний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки Кіа, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

21 січня 2016 року працівником позивача прийнято повідомлення про настання події у якому вказано про характер пошкоджень ТЗ, отримувачем страхового відшкодування вказано ПП «Аеліта».

02 лютого 2016 року складено акт огляду ТЗ «Kia Rio» НОМЕР_1 із зазначенням характеру ушкоджень на суму більше 92 тис. грн., акт не підписано представником позивача проте підписаний водієм автомобіля «Kia Rio». В акті також вказано про вибір СТО ПП «Аеліта». До акту огляду долучено фотознімки ТЗ та ремонтну калькуляцію із системи Audatex на суму 59 735,90 грн.

ПП «Аеліта» виставлено рахунки на оплату автозапчастин №322 від 10 лютого 2016 року на суму 35 953,20 грн., у тому числі ПДВ 5 992,20 грн. та №1208 від 10 травня 2016 року на суму 39 607,20, в тому числі ПДВ 6 601,20 грн. Крім того, ФОП ОСОБА_4 виставлено рахунок № НОМЕР_3 від 10. лютого 2016 року за послуг ремонту та фарбування на суму 23 782,70 грн. У рахунках вказано ТЗ «Kia Rio» НОМЕР_1 .

Позивачем складено страхові акти на суму 22 382,70 грн., 35 953,20 грн. від 25 квітня 2016 року та на суму 3 654 грн. від 12 травня 2016 року.

Платіжними дорученнями від 26 квітня 2016 позивачем сплачено ПП «Аеліта» та ПП ОСОБА_5 за рахунком №322 від 10 лютого 2016 року в сумі 35 953,20 грн. та рахунком №79 від 10 лютого 2016 року в сумі 22 382,70 грн.

Платіжними дорученнями від 13 травня 2016 року позивачем сплачено ПП «Аеліта» за №1208 від 10 травня 2016 року на суму 39 607,20 грн.

Позивачем складено претензію на суму 61 989,90 грн. від 13 липня 2017 року, адресовану відповідачу за адресою: м. Дніпро, вул. Чорноморська, 3. Згідно поштового конверту поштове відправлення повернулося відправнику за закінченням терміну зберігання.

Встановленою судом адресою реєстрації місця та фактичного проживання відповідача є АДРЕСА_1 .

Загальнодоступною є інформація щодо наявності у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» ліцензії на здійснення добровільного страхування відповідальності власників наземного транспорту від 17 вересня 2009 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з наступного.

Позивач виступав страховиком автомобіля «Kia Rio» НОМЕР_1 , власником та страхувальником якого було ТОВ «Ілта».

В межах строку дії договору страхування вказаний автомобіль було пошкоджено у ДТП з вини відповідача.

ТОВ «Ілта» звернулося до позивача про виплату страхового відшкодування, було проведено огляд автомобіля, встановлено його пошкодження та здійснено калькуляцію ремонту.

На підставі виставлених СТО рахунків позивач оплатив вартість ремонту автомобіля.

За таких обставин позивач замінив у зобов`язанні особу, якій завдано збитки ТОВ «Ілта» та має право на відшкодування завданої в наслідок ДТП шкоди від винної особи відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі №226/708/20.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц вказано, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За висновками постанови Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №926/2308/19, настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.).

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі № 904/9795/16 та від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18.

Верховний Суд погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанції, які зауважили, що визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників транспортного засобу, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових транспортних засобів.

За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про те, що після закінчення стоку дії укладеного між сторонами Договору є неможливим виконання відповідачем робіт за цим Договором та їх прийняття позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують саме факти здійснення господарських операцій з фактичного проведення відновлювального ремонту ТЗ і закупівлі запасних частин, необхідних для такого ремонту, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні докази, на підтвердження позовних вимог, а саме наявний акт огляду ТЗ із зазначенням пошкоджень та із розрахунком збитку, рахунки із СТО на ремонт із зазначенням вартості нових деталей та вартості ремонтних робіт та із вказівкою на застрахований ТЗ, а також підтвердження сплаченого рахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що в супереч нормам чинного ЦПК України повністю перекладено тягар доказування розміру заявлених позивачем у позовній заяві прямих збитків на відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, позивачем надані всі необхідні документи на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як відповідачем обґрунтованих заперечень ані до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

Посилання апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що загальновідомою є інформація щодо наявності у ПрАТ СК АХА Страхування ліцензії на здійснення добровільного страхування відповідальності власників наземного транспорту від 17 вересня 2009 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко