справа № 691/45/22
провадження № 2/691/175/22
УХВАЛА

20 квітня 2022 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

при секретарі Сидоренко О.С.

розглянув у попередньому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городищенського відділу державної виконавчої служби Черкаського району, Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Городищенського ВДВС Черкаського району, Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) про зняття арешту з майна, в якій просить, скасувати арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , накладений на підставі: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41679386, виданий 27.01.2014 року видавник: ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві; номер запису про обтяження: 4694571 (спеціальний розділ), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10966666 від 17.02.2014 року; постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47327375, виданий 29.04.2015 року видавник: державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ Сідельник Н.М.; номер запису про обтяження: 10668411 (спеціальний розділ), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23390088 від 04.08.2015 року.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача було подано, через канцелярію суду, клопотання № 3297 від 15.04.2022 року за підписом начальника Городищенського відділу ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) про закриття провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з накладеним арештом, державним виконавцем під час примусового виконання рішення не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем з таким позовом. Враховуючи правову позицію, а саме Постанову ВС від 24.05.2021 року справа № 712/12136/18 «Щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна під час примусового виконання рішення», просила провадження за позовом ОСОБА_1 до Городищенського ВДВС Черкаського району, Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) про зняття арешту з майна на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрити.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала подане нею раніше клопотання та просила провадження за позовом ОСОБА_1 до Городищенського ВДВС Черкаського району, Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) про зняття арешту з майна на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрити.

У судовому засіданні представник позивача заперечував щодо закриття провадження, оскільки на даний час відкриті виконавчі провадження та інформація в Єдиному реєстрі боржників відносно ОСОБА_1 відсутні та при закритті виконавчих проваджень державним виконавцем не було скасовано арешт, тому просив справу призначити до слухання.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд вважає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу позову, посилається на ст. ст.316, 317, 319 ЦК України, відповідно яких, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

За встановлених обставин справи та суті позову, є безпідставним посилання позивача в позовній заяві на ст.ст. 321, 391 ЦК України щодо захисту права власності, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно із ч.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 мав статус боржника у виконавчому провадженні № 41679386 відкритому відповідно до виконавчого листа № 2-3079 від 01.10.2010 року виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, починаючи з 19.07.2010 року і до повноліття доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Держаним виконавцем було встановлено, що згідно заяви стягувача та довідок ДПС України, ПФУ боржник працював в КП « Китївтранспарксервіс» за адресою вул. Леонтовича, 6 м. Київ, та 30.06.2015 року виконавчий документ для подальшого виконання було направлено до Шевченківського РВ ДВС м. Київ за місцем роботи боржника.

Також на виконанні у Святошинському ДВС м. Києва перебувало виконавче провадження № 47327375 відкрите відповідно до виконавчого листа № 759/4188/14 від 02.02.2015 року виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 81370,58 гривень, де постановою державного виконавця 23.09.2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п. 10 ч. 1 ст. 49 (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС).

Виконавче провадження №53001428, яке було відкрите на підставі виконавчого листа №2-3079 виданого 01.10.2010 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку постановою від 06.02.2019 року головного державного виконавця Городищенського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Брандальського В.В. було закінчено та припинено чинність арешту майна боржника.

На день звернення до суду із даним позовом на примусовому виконанні у відділі ДВС рішення відносно ОСОБА_1 не перебувають, відкритих виконавчих проваджень немає, інформація в Єдиному реєстрі боржників відсутня.

Згідно правової позиції ВС, наведеної у Постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2020 року у справі №201/10187/18, де особа (боржник) звернулась до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби про зняття арешту з майна, справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, а спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт. Крім того, арешт на майно позивача накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у даній справі.

Таким чином, за змістом наведених положень ЗУ «Про виконавче провадження», в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26.09.2019 року у справі №607/3894/17.

Аналізуючи наведені норми та роз`яснення, надані Верховним Судом, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання (шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України).

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10. 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) та у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882 св 21).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як визначено ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, провадження по даній цивільній справі підлягає до закриття у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, а тому він не може виступати позивачем у даній справі.

Також необхідно роз`яснити позивачу, що наразі існує два способи захисту порушеного права особи, яка мала статус боржника у виконавчому провадженні, а після його закінчення арешт з її майна не знято. Перший - звернутись зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ. Другий - звернутись до адміністративного суду з позовною заявою про зобов`язання вчинити дії з вимогою зобов`язати відповідний орган Державної виконавчої служби зняти арешт з майна.

Керуючись ст.ст. 40, 59 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст.316,317,319 ЦК України, ст.ст. 4, 255, 256, 263, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Городищенського відділу державної виконавчої служби Черкаського району, Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, закрити.

Апеляційна скарга може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Городищенський районний суд протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 22.04.2022 року.

Суддя В. О. Черненко