ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/360/21 Номер провадження 22-ц/814/4684/22Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Одринської Т.В.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Ряднини І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач має на праві приватної власності відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2020 року 1/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 жовтня 2020 року у неї крім цієї квартири немає більше нерухомого майна.

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом у паспорті.

Зазначала, що 3/4 частини вищевказаної квартири належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємцям за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . У даній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 , колишня дружина померлого ОСОБА_4 .

Позивач вказала, що хоча і зареєстрована у зазначеній квартирі, але вона позбавлена можливості користуватись належним їй майном та не має можливості проживати в ній, оскільки відповідач перешкоджає їй, обмеживши доступ до вказаної квартири шляхом встановлення замків та відмовою надати ключі від квартири.

З огляду на те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у праві користування її власністю, ОСОБА_1 прохала суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності з боку ОСОБА_2 , а саме 1/4 частиною квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності та зобов`язати ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей цієї квартири.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/4) шляхом вселення її до вказаної квартири.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/4) та зобов`язано надати ключі від вхідних дверей цієї квартири.

З вищевказаним судовим рішенням не погодилася ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права, прохала суд скасувати рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд при розгляді даної справи не врахував позицію відповідача як власника ѕ частини та постійного користувача спірного помешкання.

Крім того, позивач не зверталася до суду з вимогою про встановлення порядку спільного користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням частин права власності.

Також судом першої інстанції не було взято до уваги факт відсутності позивача у спірному помешканні понад 40 років.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що в свою чергу, відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 адвокат Яресько Н.В. вимоги апеляційної скарги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав, які вказані у скарзі.

Інші учасники справи, будучи повідомлені про час, дату та місце судового засідання, до суду на розгляд справи не з`явилися.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2020 року у справі № 542/1429/20 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 9-10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 лютого 2021 року, індексний № 243541241, 03 лютого 2021 року на підставі вищевказаного рішення суду державним реєстратором Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради прийнято рішення про державну реєстрацію приватної спільної часткової власності за ОСОБА_1 на ј частину квартири, яка має загальну площу 53 кв. м., житлову площу 30, 6 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 13).

Судом першої інстанції встановлено, що до державної реєстрації права власності на 1/4 частини відповідної квартири, позивач не мала у власності іншого нерухомого майна, в тому числі, придатного для проживання в ньому, на підтвердження чого останньою надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер довідки 229211265 від 22 жовтня 2020 року (т.1, а.с. 14).

ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 542/1429/20 від 11 грудня 2020 року.

Однак, постановою Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі № 542/1429/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а оскаржуване рішення суду, відповідно до якого за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину спірної квартири, - без змін (т.1, а.с. 154-156).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року у справі № 542/1556/14-ц за ОСОБА_4 , було визнано право власності на 3/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_6 (т.1, а.с. 98-101).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть від 02 липня 2020 року серії НОМЕР_1 (т.1, а.с. 97).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 лютого 2021 року, номер інформаційної довідки 244958371, встановлено, що на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право приватної власності на 1/4 частини - за ОСОБА_1 та 3/4 частини - за ОСОБА_6 на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2007 року (т.1, а.с. 107-108).

В подальшому, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 лютого 2022 року, номер інформаційної довідки 300864362, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії та номер 78 від 29 січня 2022 року, виданого Новосанжарською державною нотаріальною конторою, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 63136890 від 29 січня 2022 року, а саме: зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 3/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за відповідачем ОСОБА_2 (т.2, а.с. 38а).

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/4 частини квартири) та ОСОБА_2 (3/4 частини квартири).

Позивач зверталась до відповідача із заявою про надання доступу до квартири 25 жовтня 2020 року (т.1, а.с. 21).

Відповідно до заяви, адресованої Новосанжарському відділу поліції, позивач повідомила про вчинення щодо неї протиправних дій особами чоловічої статі в 17:00 год. 25 жовтня 2020 року на площадці другого поверху біля спірної квартири (т.1, а.с. 18), яка була прийнята та зареєстрована 25 жовтня 2020 року в журналі єдиного обліку за № 5676 (т.1, а.с. 20).

За наслідками перевірки зазначеної заяви позивача 24 листопада 2020 року Новосанжарським відділенням поліції складена відповідь № 6716/115/123/01-2020, за змістом якої повідомлено про наявність цивільно-правового спору, тому по даному факту рекомендовано звернутись із цивільним позовом до суду (т.1, а.с. 19).

Повторно із заявою-претензією до відповідача про надання доступу до спірної квартири позивач зверталась 27 квітня 2021 року (т.1, а.с. 140).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Крім того, пунктом 33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами справи, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/4 частини квартири) та ОСОБА_2 (3/4 частини квартири).

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, встановивши, що позивач є власником ј частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована у ній, не має у власності чи користуванні іншого житла, а відповідачем чиняться їй перешкоди у користуванні житлом, що полягає у зміні замків та ненаданні ключів від помешкання, що було визнано останньою в суді першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 .

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача щодо неможливості її спільного проживання з позивачем з огляду на ймовірне виникнення конфліктів, фактичну неможливість користуватись однією квартирою двома сім`ями, занадто малою житловою площею для користування ОСОБА_1 , адже остання має у власності лише 1/4 частини цієї квартири, то вони не беруться судом до уваги, адже ґрунтуються виключно на припущеннях ОСОБА_2 . Крім того, це не є підставою для позбавлення особи можливості користуватися належною їй власністю.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.11.2022.

Головуючий: Т.В. Одринська

судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль