Справа № 630/1036/21
Провадження № 2/630/63/22
10 листопада 2022 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участі секретаря Медведєвої Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Люботин Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 630/1036/21 (провадження № 2/630/63/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі на належні їй 11/20 частин домоволодіння, загальною площею 82,90 кв.м, житловою площею 47,70 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 35,20 кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування самочинного будівництва прибудови літ. «А1-1», загальною площею 13,10 кв.м, веранди літ. «а1», загальною площею 3,80 кв.м; наступні приміщення: в житловому будинку літ. «А-1»: житлову кімнату «2-4», площею 9,10 кв.м, кухню «2-5», площею 8,10 кв.м, передню «2-1», площею 4,5 кв.м, тамбур літ. «а», площею 1,4 кв.м, а також господарські будівлі та споруди: літню кухню літ. «Б», веранду літ. «б», вбиральню літ. «Д», погріб літ. «Г»,
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить їй на праві спільної часткової власності в 11/20 частинах, а власником інших 9/20 частин була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину після ОСОБА_3 у виді 9/20 части житлового будинку прийняв її син ОСОБА_2 , але свої спадкові права він у встановленому порядку не оформив та право власності на частину будинку не зареєстрував. На даний час у неї виникла потреба розпорядитися своє частиною будинку, чого вона не може зробити без виділу належної їй частки в будинку.
Ухвалою від 06 грудня 2021 року відкрито провадження в справі.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, але її представник ОСОБА_4 подала заяву про підтримання позову та проведення судового розгляду за їх відсутності та відсутності відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я ОСОБА_2 повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів.
В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне.
Спірним є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 104 право власності на житловий будинок в цілому первісно було зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 14 грудня 1990 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів.
13 лютого 1993 року ОСОБА_5 звернулась до Харківського міжміського БТІ із заявою про виготовлення документів з метою відчуження приміщень у житловому будинку під № 1-1, 1-2, 2-2, 2-3 і 1/2 частини 2-1.
Станом на лютий 1993 року, як це випливає з поверхового плану, наявного в інвентаризаційної справи № 104, спірний житловий будинок складався з таких приміщень: сіни 1-1, житлова кімната 1-2, сіни 2-1, кухня 2-2, житлова кімната 2-3, житлова кімната 2-4, житлова кімната 2-5.
За розрахунком БТІ, складеним на виконання замовлення ОСОБА_5 , ідеальна частка приміщень у житловому будинку, яка підлягає відчуженню, по відношенню до усього будинку та надвірних будівель складає 9/20. Таким чином, була встановлена можливість проведення поділу житлового будинку на дві частини за згодою власника.
Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 04 травня 1993 року державним нотаріусом Другої Харківського району нотаріальної контори, ОСОБА_6 купив у ОСОБА_5 9/20 частин житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями: сарай літ. «В», льох літ. «Г», вбиральня літ. «Д», душ літ. «Е», літня кухня «Б», за адресою: АДРЕСА_1 .
За домовленістю сторін договору у користування покупця ОСОБА_6 перейшли конкретні приміщення: сіни 1-1 площею 4,30 кв.м, житлова кімната 1-2 площею 17,80 кв.м, кухня 2-2 площею 7,10 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 8,40 кв.м, та 1/2 частина сіней 2-1 площею 4,60 кв.м.
Таким чином, від моменту укладання договору купівлі-продажу виникла спільна часткова власність на житловий будинок, співвласниками якого стали ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , частки яких відповідно становити 11/20 і 9/20. Вказані співвласники між собою визначити відособлені приміщення у житловому будинку, які припадають на частку кожного з них. В той же час, зміст договору купівлі-продажу від 04 травня 1993 року вказує на те, що у своє володіння ОСОБА_6 отримав лише приміщення у житловому будинку літ. «А-1», а усі надвірні споруди - сарай літ. «В», льох літ. «Г», вбиральня літ. «Д», душ літ. «Е», літня кухня «Б», залишились у власності ОСОБА_5 .
Згідно зі ст. 118 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов`язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.
Таким чином, порядок конкретного користування житловим будинком, визначений співвласниками під час укладання договору купівлі-продажу від 04 травня 1993 року, є обов`язковим для виконання кожним з них та підлягає врахуванню при вирішені будь-яких спірних питань, пов`язаних з володінням та розпорядженням житловим будинком та земельною ділянкою.
В подальшому, 19 лютого 1996 року, між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківського району нотаріальної контори, за яким у власність покупця перейшли 9/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, посвідченим 21 серпня 2012 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, співвласник ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її спадкоємцем, який прийняв спадщину у виді 11/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , була позивач ОСОБА_1 .
Співвласник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 30 від 31 січня 2012 року. За інформацією Харківської районного державної нотаріальної контори від 05 січня 2022 року, після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори 04 липня 2012 року із заявою про прийняття за заповітом звернувся ОСОБА_2 та на підставі його заяви заведена спадкова справа № 265/2012. Але до теперішнього часу спадкоємцем ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спадщину не отримано.
Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: «Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.».
Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 , який у належний спосіб прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , набув право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . А від так, до нього перейшов обов`язок щодо дотримання порядку конкретного користування житловим будинком.
З матеріалів інвентаризаційної справи № 104 вбачається, що станом на 2001 рік під час проведення поточної інвентаризації було зафіксовано самочинне будівництво прибудови літ «А1-1» до житлового будинку літ. «А-1» та надвірних будівель: сараїв літ. «Ж» і «З», погребу літ. «Л», зливної ями літ. «Я» і вбиральні літ. «Е»; із зареєстрованих на праві власності надвірних будівель душ літ. «Е» виключений. На той час в житловому будинку також було проведено самочинне переобладнання кухні 2-2 площею 7,10 кв.м та 1/2 частина сіней 2-1 площею 4,60 кв.м в одне приміщення житлову кімнату 1-4 площею 12,40 кв.м. В подальшому, під час проведення техніком БТІ поточної інвентаризації у 2012 році зафіксовано самочинно будівництво веранди літ. «а1» до житлового будинку літ. «А-1».
З досліджених документів вбачається, що вже станом на 2001 рік будинок в цілому складався з двох ізольованих квартир, які мали окремі виходи, та які були поєднані між собою лише однією внутрішньою стіною, що відповідає умовам поділу житлових приміщень в будинку, проведеного перед укладенням договору купівлі-продажу від 04 травня 1993 року.
З технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_7 станом на 21 жовтня 2021 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», верандою літ. «а1» і тамбуром літ. «а» та надвірні будівлі: літня кухня літ. «Б» з сіньми літ. «б», погреби літ. «Г» і «Л», вбиральня літ. «Д», душ літ. «Е», сараї літ. «Ж», «З» та «І», колодязь літ. «К», вигрібна яма літ. «Я». Згідно з довідкою інженера з інвентаризації майна ФОП ОСОБА_7 від 21 жовтня 2021 року на час обстеження житлового будинку були відсутні дозвільні документи на здійснення будівництва прибудови літ. «А1-1» верандою літ. «а1»; сарай літ. «В» знесений. Поділ житлового будинку на дві окремі ізольовані квартири збережений.
З відомостей технічного паспорту вбачається, що подвір`я, на якому розташований житловий будинок, співвласниками якого є позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 , поділено парканом на дві частини, до кожної з яких утворені окремі входи з АДРЕСА_1 , та які відповідно є прилеглими до тих частин будинку, якими користуються сторони.
Так, надвірні будівлі - погреб літ. «Г», вбиральня літ. «Д», літня кухня «Б» з сіньми літ. «б», якими володіє позивач ОСОБА_1 , розташовані саме на тій частині земельної ділянки подвір`я, які примикає до частини житлового будинку, яким користується позивач.
Ч. 4 ст. 358 ЦК України передбачено, що якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, та кожен з співвласників має право на надання йому у користування та володіння тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно положень ст. 364 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.
Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Досліджені матеріали інвентаризаційної справи свідчать про те, що у 1993 році були проведені технічні розрахунки визначення частки, яку складає квартира, якою користувався співвласник ОСОБА_6 , від усього житлового будинку. Таким чином, ще в момент набуття ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 1993 року права власності на частину житлового будинку, був проведений фактичний поділ будинку з подальшим визначенням частки, яка підлягала відчуженню. Право власності на визначену частку у житловому будинку послідовно перейшло від ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , яким повинен дотримуватися встановленого порядку.
На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлену під час судового розгляду технічну можливість проведення поділу спірного житлового будинку на частки та виділу на користь позивача її частки, суд задовольняє позов в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 16, 358, 367 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 265, 280, 282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Поділити в натурі житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 82,90 кв.м, житловою площею 47,70 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 35,20 кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування самочинного будівництва прибудови літ. «А1-1», загальною площею 13,10 кв.м, веранди літ. «а1», загальною площею 3,80 кв.м, наступним чином:
Виділити в натурі на користь ОСОБА_1 на належні їй 11/20 часток у житловому будинку наступні приміщення: в житловому будинку літ. «А-1»: передню «2-1» площею 4,5 кв.м, житлову кімнату «2-4» площею 9,10 кв.м, кухню «2-5», площею 8,10 кв.м, тамбур літ. «а», площею 1,4 кв.м, а також надвірні будівлі та споруди: літню кухню літ. «Б» з сіньми літ. «б», вбиральню літ. «Д», погреб літ. «Г»;
Виділити в натурі на користь фактичного співвласника ОСОБА_2 , який є спадкоємцем співвласника ОСОБА_3 , на 9/20 частин житлового будинку наступні приміщення: в житловому будинку літ. «А-1»: коридор «1-1» площею 4,3 кв.м, житлову кімнату «1-2» площею 17,80 кв.м, житлову кімнату «1-3» площею 8,40 кв.м, житлову кімнату «1-4» площею 12,40 кв.м, а також надвірні будівлі та споруди: погреб літ. «Л», душ літ. «Е», сараї літ. «Ж», «З» та «І», колодязь літ. «К», вигрібна яма літ. «Я».
Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласником ОСОБА_1 з однієї сторони і ОСОБА_2 , який спадкоємцем співвласника ОСОБА_3 , з іншої сторони.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Суддя О. О. Малихін

Повне зачоне рішення

складено 14 листопада 2022 року.