Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7974/21
Номер провадження2/711/93/22
РІШЕННЯ
22 квітня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді: Демчика Р.В.
при секретарі: Кофановій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтовує тим, що їй, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Також вказує, що окрім неї у квартирі зареєстрована, але не проживає відповідач по справі. Місце перебування останньої їй не відоме.
ОСОБА_3 не являється членом сім`ї, не проживає в даній квартирі з листопада 2019 року без поважних причин, житлом не цікавиться, особистих речей в квартирі не має, витрат на її утримання не несе.
За таких обставин, позивач просить суд, - позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування квартою АДРЕСА_1
Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Демчик Р.В., у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/7974/21 (а.с. 15).
Ухвалою суду від 21 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, до початку судового засідання надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не подано.
Суд ухвалив про заочний розгляд справи, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.
Як встановлено у судовому засіданні, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується даними договору купівлі-продажу квартири від 23 вересня 2009 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідно до листа Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №8187-01-10 від 16.04.2021місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).
Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання від 20.01.2022 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
Відповідно до акту опитування сусідів №660, завіреним головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця» Нетичай Неллі Михайлівни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, але фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 12).
До того ж, встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з листопада 2019 року, її особистих речей у квартирі немає, добровільно з реєстрації за вказаною адресою вона не знялася. Суд вважає, що відповідачка повністю втратила зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги вона не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачу у користуванні житлом, вона не є і не була членом сім`ї позивача. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає у помешканні з поважних причин.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст.13 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.
Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11.
Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову.
Договір найму житла між власником квартири та відповідачем, відсутній.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2019 року без поважних причин, її особисті речі у квартирі відсутні, відповідачка не була і не є членом сім`ї позивача, відповідачка комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися жилими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивача на проживання відповідача, відсутня.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме, позбавити ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності, ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст.4, 5, 141, 12, 13, 76-81, 259, 280-282, 353, 354 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 354 ЦПК України щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Головуючий: Р. В. Демчик