Дата документу 26.07.2022 Справа № 335/747/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/747/20
Провадження №22-ц/807/1385/22
Головуючий в 1-й інстанції Воробйов А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2021 року у справі за позовом Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю, шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю, шляхом виселення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 34,13 кв.м. (загальною 56,68 кв.м.) за рішенням суду була визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади в особі Запорізької міської ради (рішення Орджонікідзевського районного суду від 13.11.2015). Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором департаменту реєстраційних послуг Рябошапка І.П. за територіальною громадою в особі Запорізької міської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2017 №199/7 «Про службову житлову площу по АДРЕСА_2 Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» квартира АДРЕСА_1 включена до числа службової житлової площі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області». Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 02.06.2017 №307 «Про надання службової житлової площі по АДРЕСА_2 працівнику Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» затверджено наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 19.05.2017 №1695 про надання службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 заступникові начальника відділу УКР Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, майору поліції Гриню Дмитру Володимировичу, на сім`ю з 4-х осіб. Впродовж 2017-2019 років відповідачами чиняться перешкоди щодо вселення родини ОСОБА_4 , до кв. АДРЕСА_1 .Зі слів ОСОБА_4 встановлено, що під час вселення у спірну квартиру у нього виникла конфліктна ситуація із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , які перешкоджали його вселенню до квартири. На теперішній час співробітниками КП «Наше місто» складений акт від 28.12.2019 року та встановлено, що зі слів мешканців кв. АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_5 в спірній квартирі мешкає родина : чоловік та жінка. Таким чином відповідачі перешкоджають власнику Запорізькій міській раді розпоряджатися, користуватися своїм майном та мешкають у спірній квартирі без законних підстав. Враховуючи вищенаведене позивач просив виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2021 року, позовні вимоги Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю, шляхом виселення - задоволено.

Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради сплачений судовий збір у розмірі 700,66 гривень з кожного.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2021 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують проживання та перебування відповідачів у квартирі. Акт огляду від 28.12.2019 року підтверджує, що у спірній квартирі мешкає родина без ідентифікації останніх, акт державного виконавця про виселення також не підтверджує проживання та подальше виселення зі спірної квартири саме відповідачів.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ГУНП в Запорізькій області, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок прийнято обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 року визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1844. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором департаменту реєстраційних послуг Рябошапка І.П. за територіальною громадою в особі Запорізької міської ради.

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2017 №199/7 «Про службову житлову площу по АДРЕСА_2 Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» квартира АДРЕСА_1 включена до числа службової житлової площі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області».

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 02.06.2017 №307 «Про надання службової житлової площі по АДРЕСА_2 працівнику Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» затверджено наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 19.05.2017 №1695 про надання службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 заступникові начальника відділу УКР Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, майору поліції Гриню Дмитру Володимировичу, на сім`ю з 4-х осіб.

Впродовж 2017-2019 років відповідачами чиняться перешкоди щодо вселення родини ОСОБА_4 , до кв. АДРЕСА_1 .

На теперішній час співробітниками КП «Наше місто» складений акт від 28.12.2019 року та встановлено, що зі слів мешканців кв. АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_5 в спірній квартирі мешкає родина: чоловік та жінка. Таким чином відповідачі перешкоджають власнику Запорізькій міській раді розпоряджатися, користуватися своїм майном та мешкають у спірній квартирі без законних підстав.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що ордер на кв. АДРЕСА_1 на членів родині Коноваленко виконавчим комітетом Запорізької міської ради не видавався. Договір найму житлового приміщення відповідачами з КП «Наше місто» Запорізької міської ради не укладений. На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 незаконно мешкають та користуються квартирою АДРЕСА_1 тим самим порушуючи права власника - територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та користувача ОСОБА_4 . Таким чином, відповідачі вселились в спірну квартиру з порушенням встановленого Житловим кодексом України порядку, незаконно. Відповідачами самовільно зайнято спірне приміщення, а тому вони підлягають виселенню з нього, без надання іншого жилого приміщення.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено за матеріалами справи, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором департаменту реєстраційних послуг Рябошапка І.П. за територіальною громадою в особі Запорізької міської ради (т.1 а.с.13).

Пунктами 5,8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Враховуючи викладене, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради звернулась до суду з позовом до відповідачів, з метою захисту прав власності на нерухоме майно, шляхом усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та виселення.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України).

Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Підставами позову Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є те, що ордер на кв. АДРЕСА_1 на членів родині Коноваленко виконавчим комітетом Запорізької міської ради не видавався. Договір найму житлового приміщення відповідачами з КП «Наше місто» Запорізької міської ради не укладений. На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 незаконно мешкають та користуються квартирою АДРЕСА_1 тим самим порушуючи права власника - територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та користувача ОСОБА_4 .

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із вимог заявленого позову, встановленню у судовому засідання підлягають насамперед факти самоправного користування відповідачами спірною квартирою.

На підтвердження таких обставин позивачем надано акт від 28.12.2019 року, відповідно до якого встановлено, що зі слів мешканця кв. АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_5 в спірній квартирі мешкає родина: чоловік та жінка (т.1 а.с.14). Жодних інших доказів з цього приводу матеріали справи не містять.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначений акт жодним чином не доводить проживання у спірній квартирі саме відповідачів. Враховуючи також те, що відповідачі повністю спростовують цей факт та відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду, відповідачі з 2014 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_4 (т.1а.с.23).

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, щодо недоведеності вимог позову в частині порушення прав позивача саме зазначеними у позові відповідачами.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2021 року у цій справі скасувати на прийняти нову постанову наступного змісту.

У задоволенні вимог позову Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю, шляхом виселення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 липня 2022 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков