ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3434/22 Справа № 183/46/21 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК - Власенка Артема Олександровича на рішення Новомосковського міськ районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягненння заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 січня 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 28 вересня 2015 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 655,23 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць (тобто 18% річних), на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 30 вересня 2017 року згідно з п. 1.1.3 Генеральної угоди. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 числа кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що передбачено п. 2.1 Генеральної угоди.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неналежно досліджено докази та неповно з`ясовані обставини справи, оскільки в матеріалах справи наявний доказ надання позивачем кредиту відповідачу, а саме виписка по рахунку, яка має статус первинного документу та є належним доказом.

Також, скаржник вказує на те, що заборгованість відповідача по цій справі виникла саме з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.09.2015, в якій чітко зазначені умови кредитування.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в позовній заяві Банк посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 28 вересня 2015 року, сторони (ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 ) домовилися про реструктуризацію заборгованості, а саме, узгодили зменшити розмір заборгованості по Договору 1, виниклий в період з дати надання кредиту, а саме: відсотки на 188,16 грн., комісію на 174,24 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 469,09 грн. (п. 1.1, пп.1.1.1 Генеральної угоди).

Згідно підпункту 1.1.2. заборгованість по Договору 1 складає 3 655,23 грн.

Договором 1 згідно Генеральної угоди є кредитний договір №SAMDN 8276 від 21 жовтня 2013 року (преамбула Генеральної угоди).

Разом з позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» надало розрахунок заборгованості за договором № б/н від 28 вересня 2015 року.

Суд не взяв до уваги вказану Генеральну угоду про реструктуризацію від 28 вересня 2015 року на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, так як у Генеральній угоді є посилання на кредитний договір №SAMDN 8276 від 21 жовтня 2013 року (преамбула Генеральної угоди), який нібито також укладений між сторонами і саме цей договір є підставою для укладення Генеральної угоди, оскільки у ній йдеться про реструктуризацію заборгованості за цим первісним договором, однак цей договір відсутній в матеріалах справи.

Водночас, в матеріалах справи міститься Анкета-заява відповідача від 25 березня 2013 року, яка не має жодного стосунку до договірних відносин сторін, так як датована 25 березня 2013 року, тоді як Генеральна угода від 28 вересня 2015 року була укладена на виконання позичальником зобов`язань саме за кредитним договором №SAMDN 8276 від 21 жовтня 2013 року, який в матеріалах справи взагалі відсутній.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приват Банк, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, оскільки доказів того, що 21 жовтня 2013 року по первісному договору відповідачу надавались кредитні кошти Банком під час розгляду справи надано не було.

Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, вказана вище Заява від 25 березня 2013 року, яка взагалі не стосується виниклих правовідносин, виключають реальну можливість стягнення за ними заборгованості, оскільки в розумінні положення ст. 626 ЦК України не є договором, а тому за наявними в матеріалах справи документами виключається реальна можливість стягнення будь-яких коштів.

В свою чергу, долучений Банком до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, крім того, в матеріалах справи також відсутній розрахунок заборгованості за первісним договором від 21 жовтня 2013 року. Розрахунок заборгованості, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити, при цьому в силу принципу змагальності сторін, визначеного приписами ст.12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором, в тому числі за первісним та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту як за первісним договором (який в матеріалах справи взагалі відсутній) так і за Генеральною угодою, тому відповідно, перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу за наданим розрахунком заборгованості не є можливим, у зв`язку з чим колегія суддів, також вважає вимоги Банку необґрунтованими, належними доказами не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку з підстав їх недоведеності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів (ст.ст.76,77,79,80 ЦПК України) поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ Приват Банк не довів факт погодження між сторонами процентної ставки за користування кредитом чи прострочення зобов`язання, оскільки на підтвердження цього банком було надано суду тільки виписку по рахункам, розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність.

Графи анкети-заяви про бажання оформити на своє ім`я будь-якої картки банки, зокрема кредитної, пусті. Бажаний кредитний ліміт не зазначений.

Будь-які докази звернення відповідача до банку з метою отримання кредиту в матеріалах справи відсутні, та доводами апеляційної скарги не спростовані, зокрема, анкета-заява, на підставі якої, як стверджує позивач, відповідачу було видано кредит, не містить відомостей щодо надання останньому кредитної картки із встановленою сумою кредитного ліміту в розмірі 3 655,23 грн., погодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитом та обмовлення відсотків у разі несвоєчасного погашення кредиту, підстави та порядок нарахування штрафів, строк дії картки тощо.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Генеральну угоду від 28.09.2015, на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Колегія суддів не може взяти до уваги Генеральну угоду про реструктуризацію від 28 вересня 2015 року на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, так як у Генеральній угоді є посилання на кредитний договір №SAMDN 8276 від 21 жовтня 2013 року (преамбула Генеральної угоди), який нібито також укладений між сторонами і саме цей договір є підставою для укладення Генеральної угоди, оскільки у ній йдеться про реструктуризацію заборгованості за цим первісним договором, однак цей договір відсутній в матеріалах справи.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ Приват Банку.

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі N 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ Приват Банку у період з часу виникнення спірних правовідносин (25.03.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.01.202), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанку посилається на те, що, підписуючи анкету-заяву, відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 , тому відсутні підстави вважати, що остання була ознайомлена із ними.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанку про те, що банком надано достатньо доказів на підтвердження видачі відповідачу конкретної кредитної картки та користування наявними на ній кредитними коштами, а саме розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором та виписку по рахункам ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем картки з кредитним лімітом до суду першої інстанції АТ КБ "ПриватБанк" не надано, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Довідка про видачу карток та довідка про встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту не може бути належним доказом на підтвердження заявлених позивачем вимог, оскільки вони не містить підпису позичальника та в анкеті-заяві не зазначено про видачу даних карток та встановлення на будь-яку з них кредитного ліміту.

У зв`язку з чим, колегія суддів зауважує, що відсутність відомостей про погодження із позичальником умов, зокрема щодо нарахування на суму заборгованості по кредиту відсотків чи неустойки за порушення зобов`язання, свідчить про безпідставність їх автоматичного списання з відповідача.

Таким чином, з огляду на те, що анкета-заява від 25.03.2013 не містить відомостей про волевиявлення відповідача отримати кредит, не містить реквізитів отриманої на підставі анкети-заяви картки, відомості про встановлення відповідачу кредитного ліміту та його розміру, а також інформації про розмір відсотків та неустойки, враховуючи, що виписка по картковим рахункам не містить відомостей про встановлення на картковий рахунок кредитних коштів та користування ним, колегія суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яким в задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк відмовлено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В. Свистунова

М. М. Пищида