Справа № 523/4827/22
Провадження №2/523/3392/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судового засідання Щербана О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вказана житлова площа у гуртожитку передана позивачці у користування для проживання сім`єю у складі трьох чоловік, в тому числі і відповідачки, на підставі ордеру №41, проте відповідачка у вказаній квартирі не проживає, в 2003 році зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 і проживала з ним без реєстрації в смт. Воскресенське Жовтневого району Миколаївської області, в 2012 році шлюб вона розірвала і переїхала до іншого чоловіка в м. Іваново Івановської області рф, де в 2014 році уклала з ним шлюб, в 2015 році народила дитину, в 2021 році їй було видано вид на проживання. Тобто вже 8 років як відповідачка не проживає за зареєстрованою адресою, у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим порушує право позивачки на приватизацію житла.

Після надходження цивільної справи суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

23 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка та її представник у засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться заяви представника позивачки адвоката Доніної Л.А. про підтримання позовних вимог, в яких вона просила розглядати справу за їх відсутності, а також долучити до матеріалів справи диск із відеозаписом визнання позовних вимог відповідачкою.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, місце та час судового засідання відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надсилала, у зв`язку із чим, на підставі на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленою про розгляд справи. Заява про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходила.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_4 була надана житлова площа у гуртожитку по АДРЕСА_2 , для проживання із сім`єю у складі трьох осіб: ОСОБА_5 як основному наймачу, її чоловіку - ОСОБА_6 ,1960 р.н., та її доньці - ОСОБА_7 , 1982 р.н., на підставі ордеру №41 від 18 липня 1988 року.

04 вересня 1991 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про народження відповідачка є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 26 серпня 2003 року ОСОБА_7 одружилася із ОСОБА_3 та після одруження отримала прізвище чоловіка. Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 вона проживала без реєстрації по АДРЕСА_3 .

15 жовтня 2012 року шлюб із ОСОБА_3 був припинений. 18 грудня 2014 року ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином російської федерації ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них від шлюбу в м. Іваново Іванівській області російської федерації народився син ОСОБА_10

09.06.2021 року відповідачка отримала вид на проживання іноземця.

Відповідно до відомостей №С3-348283-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 23 грудня 2021 р. вбачається, що у квартирі, крім позивачки, також зареєстрована з 02.06.1999 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Особовий рахунок відкритий на підстав ордеру №14 від 18 липня 1988 року на ім`я позивачки.

Факт не проживання відповідачки на спірній житловій площі більше шести місяців без поважних на те причин підтверджується також відеозаписом, на якому ОСОБА_2 підтвердила, що вона одружилася з іноземцем і проживає разом з ним на території російської федерації, вимогу до неї визнає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Згідно з ст. 71 ЖК Української РСР суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

В силу ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Як зазначено в ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Крім того, норма ст. 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи встановлені обставини, непроживання ОСОБА_2 на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, тому позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,89, 258-259, 263-265, 273,279, 354,355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 14листопада 2022 року.

Суддя