Головуючий у І інстанції Катющенко В.П.
Провадження №22-ц/824/4011/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 , про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року АТ «Альфа-Банк» звернувся із заявою до Дніпровського районного суду м. Києва, в якій просив замінити вибулого стягувача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк» у справі № 2604/18919/12 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 860/13-27/18/3/8-519.

Обгрунтовуючи заяву, представник АТ «Альфа-Банк» Радченко В.Ю. посилалась на те, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.03.2012 року з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 860/13-27/18/3/8-519.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2012 року задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.03.2012 року у справі № 590/11 та видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 186 908,89 грн.

11 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усіх його прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року.

Заявник зазначив, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може відбуватись як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником - задоволено.

Замінено стягувача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (, місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150) у справі № 2604/18919/12 за заявою АТ «Укрсоцбанк» до відповідача, яким є: ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 860/13-27/18/3/8-519.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк».

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції при винесенні відповідної ухвали керувався положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України. Разом з тим, на думку апелянта, наведені приписи законодавства регулюють виключно питання заміни сторони у виконавчому провадженні, яке триває.

Одночасно з цим, посилання суду першої інстанції на вказані норми законодавства по відношенню до спірних правовідносин у жодному разі не могло стосуватись розгляду поданої АТ «Альфа-Банк» заяви, оскільки на час розгляду судом питання про заміну сторони виконавчого провадження, таке провадження вже було завершене.

Апелянт у скарзі зазначив, що, дійсно, у провадженні Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження 37262997 з примусового виконання вищенаведеного рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.03.2012 (виконавчі листи № 2604/18919/12, видані 19.12.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва).

Однак, згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, таке провадження має статус «Завершене».

Крім цього, суд не врахував того факту, що термін пред`явлення виконавчих листів № 2604/18919/12, виданих 19.12.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, на момент вирішення ним питання про заміну сторони виконавчого провадження, вже сплив.

Виконавчі листи, за якими АТ «Альфа-Банк» у 2019 році звернувся із заявою до суду про заміну кредитора у зобов`язанні, були видані у 2012 році, а відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Таким чином, звертаючись у 2019 році до суду з метою заміни сторони виконавчого провадження за відповідним виконавчим листом, банк вже втратив право вимоги до ОСОБА_1 за цим виконавчим листом, оскільки строк, встановлений законом для пред`явлення його до виконання, сплив.

Суд першої інстанції вищенаведені обставини належним чином не дослідив та протиправно замінив кредитора у зобов`язанні, яке вже не підлягало примусовому виконанню.

В судове засідання учасники процесу, належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, не з`явились, однак їх неявка згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву АТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості доводів заяви з приводу наявності підстав для заміни сторони стягувача його правонаступником, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.03.2012 року з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 860/13-27/18/3/8-519 (а.с.3-5).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2012 року задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.03.2012 року у справі № 590/11 та видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 186 908,89 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 2 269,09 грн. (а.с.29).

Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» затверджено передавальний акт на 11 жовтня 2019 року та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року (а.с.39-47).

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.

У відповідності до положень ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом припинення юридичної особи кредитора на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10.

Доводи апеляційної скарги про те, що заміна стягувача у виконавчому провадженні можлива лише за умови звернення із такою заявою до суду в межах встановленого законом строку пред`явлення до виконання виконавчого документу, колегією суддів відхиляються, оскільки ст. 442 ЦПК України має імперативний характер і у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, при цьому жодних умов чи обмежень для реалізації цього права сторонами виконавчого провадження дана правова норма не містить. Тобто, колегія суддів зауважує на тому, що заміна боржника або стягувача у виконавчому провадженні або у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження ніяким чином не пов`язана і не залежить від питання дотримання чи пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Як зазначено вище, заміна боржника або стягувача пов`язана з наступництвом у матеріальних правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони. Новий кредитор має право вирішувати усі питання щодо виконання судового рішення у встановленому законом порядку, в тому числі з дотриманням положень закону щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди боржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: