КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/14736/21

номер провадження: 22-ц/824/1993/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кидалова Ігоря Миколайовича на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року ОСОБА_2 , у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просила поділити спільне майно подружжя, а саме, 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, таким чином:

визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00;

визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00;

припинити правовий режим права спільної сумісної власності подружжя на 1/2 ідеальну частку 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання ухвали суду (а.с.12).

24 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кидалов І.М. через засоби поштового зв`язку надіслав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с.14-20).

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя визнано неподаною та повернуто позивачці (а.с.21).

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції від 29 вересня 2021 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Кидалов І.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення суддею першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, а в подальшому повертаючи її позивачці, суддя першої інстанції безпідставно виходив із того, що під час звернення до суду з даним позовом позивачка зобов`язана була надати суду докази, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову, оскільки цього не передбаченого чинним цивільним процесуальним законодавством.

Вказує, що відповідно до положень ч.2 ст.176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Тому вважає, що у даному випадку суддя першої інстанції повинен був виконати імперативні вимоги процесуального закону та самостійно визначити розмір судового збору, а не вимагати від позивачки надати суду докази, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову. Крім того, вказує, що його критика ухвалених суддею першої інстанції судових рішень у справі не є проявом неповаги до суду. До того ж ЦПК України не містить такої підстави для повернення позовної заяви як неповага до суду.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суддя першої інстанції прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просила поділити спільне майно подружжя, а саме, 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, таким чином:

визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00;

визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00;

припинити правовий режим права спільної сумісної власності подружжя на 1/2 ідеальну частку 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суддя першої інстанції виходив із того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, а саме: у позовній заяві зазначено ціну позову у сумі 158 700 грн 00 коп., що відповідає ціні договору купівлі-продажу 13/100 часток квартири від 26 жовтня 2017 року. Зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви, а тому позивачка повинна була обґрунтувати в позовній заяві наведену нею оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

Також суддя місцевого суду зазначив, що вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості та в якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно з визначеною. у них дійсною вартістю майна, а також дійсна вартість майна може підтверджуватися висновком суб`єкта оціночної діяльності. Однак, у матеріалах позовної заяви відсутні належні докази, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність сплати позивачкою судового збору при зверненні до суду з позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2021 року, тобто у встановлений в ухвалі строк, представник ОСОБА_1 - адвокат Кидалов І.М. через засоби поштового зв`язку надіслав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначав, що суддя першої інстанції безпідставно виходив із того, що під час звернення до суду з даним позовом позивачка зобов`язана була надати суду докази, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову, оскільки це не передбаченого чинним цивільним процесуальним законодавством. Вказував, що відповідно до положень ч.2 ст.176 ЦПК України суддя першої інстанції у випадку незгоди з визначеною позивачкою ціною позову та вважаючи її такою, що вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, повинен був самостійно визначити розмір судового збору. Тому вважав, що незгода судді місцевого суду із визначеною позивачкою ціною позову не може бути підставою для залишення позову без руху (а.с.14-20).

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя визнано неподаною та повернуто позивачці.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції дійшов висновку, що у заяві про усунення недоліків позовної заяви представник позивачки, використовуючи неетичну лексику критикував прийняте судове рішення про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху. Водночас недоліки, які викладені в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року позивачкою не усунуто, зокрема, представником позивачки належних доказів, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову не надано, жодних додаткових обґрунтувань щодо зазначеної у позовній заяві ціни як такої, що відповідає реальній вартості спірного майна станом на день звернення до суду з позовом, не наведено.

Однак з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з приписами ЦПК України суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог ст. ст. 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Так, відповідно до п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_1 визначила ціну позову у сумі 158 700 грн 00 коп., що відповідає ціні договору купівлі-продажу 13/100 часток квартири від 26 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №6-2283.

Згідно з ч.2 ст.176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, нормами ЦПК України передбачена можливість попереднього визначення розміру судового збору самим судом у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо.

Отже, процесуальним законом урегульовано правовий алгоритм дій суду для визначення розміру судового збору у випадку незгоди з визначеною позивачем ціною позову.

Водночас чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено повноважень суду щодо залишення позовної заяви без руху з метою зобов`язання позивача надати суду докази, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову для визначення розміру судового збору.

Крім того, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання позивачкою доказів, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову, суддя першої інстанції не звернув уваги на роз`яснення, які містяться у п.2 (абз.4) та п.7 (абз. 4) постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якими передбачено, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших передбачених законом підстав. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Також суддею першої інстанції не враховано положення п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України, якою передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання.

Отже, у випадку самостійного визначення судом розміру судового збору з огляду на те, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, позивач має право надати суду докази, що підтверджують реальну вартість спірного майна під час розгляду справи у порядку, встановленому цивільним процесуальним законом.

За таких обставин у судді першої інстанції були відсутні підстави для залишення скарги ОСОБА_1 без руху з підстав, викладених в ухвалі від 20 вересня 2021 року.

Що стосується посилання судді першої інстанції в ухвалі від 29 вересня 2021 року про повернення позовної заяви позивачці на те, що у заяві про усунення недоліків позовної заяви представник позивачки - адвокат Кидалов І.М., використовуючи неетичну лексику критикував прийняте судове рішення про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, то вказана обставина не є передбаченою ст.185 ЦПК України підставою для повернення позовної заяви.

Враховуючи те, що ухвала судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції від 29 вересня 2021 року про повернення позовної заяви позивачці не може бути залишена в силі та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала судді першої інстанції від 29 вересня 2021 року постановлена з порушенням норм процесуального права і відповідно до ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кидалова І.М. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кидалова Ігоря Миколайовича задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: