Справа № 203/3835/21
Провадження № 2/0203/328/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Медведєвій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної злочином

встановив:

14 вересня 2021 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР про відшкодування шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 січня 2020 року приблизно о 09 год. 50 хв. відбулась дорожньо-транспортна, а саме ОСОБА_2 керував тролейбусом ЮМЗ-Т1-Р2, і.н. НОМЕР_1 , який належить КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, рухався по вул. Володимира Мономаха з боку вул. Січеславська Набережна в напрямку пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпро, та під час руху, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, на нерегульованому перехресті вул. Володимира Мономаха та вул. Глінки, перед виконанням маневру повороту ліворуч з вул. Володимира Мономаха на вул. Глінки, не переконався у відсутності пішоходів на проїзній частині, на яку він повертає, при цьому виконав маневр повороту наліво на вул. Глінки, не дав дороги та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину вул. Глінки зліва направо за напрямком руху тролейбусу по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих поперечних переломів лонної та сідничної кісток ліворуч з задовільним стоянням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи, за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше, як 21 день), термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу. Вказані обставини встановлені ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року про закриття відносно ОСОБА_2 кримінального провадження, і не потребують доказування в порядку цивільного судочинства. Оскільки водій ОСОБА_2 спричинив ДТП на транспортному засобі, належному відповідачу і під час виконання своїх трудових обов`язків на цьому підприємстві, відповідальність за заподіяну матеріальну та моральну шкоду має нести саме відповідач. Внаслідок заподіяних травм ОСОБА_1 протягом місяця перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «ДОКЛ ім. І.І. Мечнікова». У зв`язку зі значними змінами в житті, емоційними страхами та переживаннями, важкістю виконання повсякденних обов`язків, переживаннями фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинила необхідність тривалого лікування ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яку позивачка оцінює в 200 000 грн. Позивачка також просила стягнути з відповідача 5 981,60 грн. витрат на лікування та судові витрати по справі у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 17 500 грн. (а.с.1-7)

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі, яку було призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.46-47)

Справа прийнята до розгляду Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ст.28 ЦПК України за місцем реєстрації відповідача.

В підготовче судове засідання 26 жовтня 2021 року з`явився лише представник позивачки, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. (а.с.49) За клопотанням представника відповідача підготовче засідання було відкладене на 22 листопада 2021 року. (а.с.53)

В підготовче судове засідання 22 листопада 2021 року учасники справи не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. За клопотанням представника відповідача підготовче засідання було відкладене на 22 грудня 2021 року. (а.с.59)

25 листопада 2021 року від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. (а.с.61)

16 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідач визнає факт дорожньо-транспортної пригоди за участю колишнього водія вказаного підприємства ОСОБА_2 , проте зауважив, що розмір заподіяної матеріальної та моральної шкоди належним чином не обґрунтовано та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. (а.с.62-64)

В підготовче судове засідання 22 грудня 2021 року з`явився представник відповідача. Підготовче судове засідання було відкладено на 27 січня 2021 року, у зв`язку з прийняттям відзиву. (а.с.68)

В підготовче судове засідання 27 січня 2022 року учасники справи не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було залишене судом без задоволення, оскільки воно не містить посилань на обставини, які свідчать про неможливість завершення підготовчого провадження у цивільній справі. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 27 січня 2022 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 лютого 2022 року. (а.с.77)

В судовому засіданні 23 лютого 2022 року за участю представника відповідача було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку представника позивача щодо позовної заяви, задоволено заяву позивачки про витребування матеріалів кримінального провадження та відкладено розгляд справи на 24 березня 2022 року для отримання витребуваних документів. (а.с.81)

В судовому засіданні 24 березня 2022 року розгляд справи було завершено.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявна заява від представника позивачки про розгляд справи за його відсутності. (а.с.61)

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений під розписку. (а.с.82)

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

При встановленні фактичних обставин справи суд виходить з приписів ч.6 ст.82 ЦПК України, згідно якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року у справі № 932/3033/20 (провадження № 1-кп/932/328/20) було закрито кримінальне провадження, відомості про яке були внесені до ЄРДР за № 0000279, відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого (п.5 ч.1 ст.284 КПК України). (а.с.20-21) Вказана ухвала набрала законної сили 24 червня 2021 року. (а.с.21)

Як було встановлено ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року 29 січня 2020 року приблизно о 09 год. 50 хв., ОСОБА_2 , тролейбусом ЮМЗ-Т1-Р2, і.н. 1065, який належить КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, рухався по вул. Володимира Мономаха з боку вул. Січеславська Набережна в напрямку пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпро.

Під час руху водій ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, на нерегульованому перехресті вул. Володимира Мономаха та вул. Глінки, перед виконанням маневру повороту ліворуч з вул. Володимира Мономаха на вул. Глінки, не переконався у відсутності пішоходів на проїзній частині, на яку він повертає, при цьому виконав маневр повороту наліво на вул. Глінки, не дав дороги та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину вул. Глінки зліва направо за напрямком руху тролейбусу по нерегульованому пішохідному переходу.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих поперечних переломів лонної та сідничної кісток ліворуч з задовільним стоянням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи, за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше, як 21 день), термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Порушення ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху виразилося в порушенні ним вимог п.16.2 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що: «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку», невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_2 , що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. (а.с.20-21)

ОСОБА_1 проходила тривалий курс лікування, що підтверджується відповідними медичними документами, для якого нею куплялись ліки та медичні препарати. (а.с.а.с.16-19, 31-32)

Факт належності відповідачу тролейбусу ЮМЗ-Т1-Р2, і.н. 1065, яким було спричинено дорожньо-транспортну пригоду, трудових відносин між водієм цього транспортного засобу та відповідачем, сторонами не заперечувався.

Оцінюючи доводи сторін щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно п.п.8 9 ч.2 ст.16 ЦК України серед способів захисту цивільних прав визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.ч.1 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено в п.5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

При цьому, відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як наголошено в абз.3 п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди 29 січня 2020 року ОСОБА_1 є шкодою, заподіяною джерелом підвищеної небезпеки. В матеріалах справи немає доказів того, що така шкода заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, у зв`язку з чим вона підлягає відшкодуванню.

Оскільки шкода була заподіяна працівником відповідача під час виконання ним трудових обов`язків, відповідальність за заподіяння такої шкоди має покладатись на саме відповідача.

При таких обставинах, підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування відповідачем витрат позивачки на лікування в розмірі 5 981,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у п.9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка пов`язана із заподіянням їй тілесного ушкодження середньої тяжкості, що стало причиною тривалого лікування, також що подія, яка з нею відбулась виразилась в емоційних страхах та переживаннями, які вона переживає і досі, пов`язана з важкістю виконання повсякденних обов`язків, переживаннями фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, та зважаючи на вимоги розумності та справедливості приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.ч.1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 ст.134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

На понесення позивачем витрат на правову допомогу було надано договір про надання правової допомоги від 16 червня 2021 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Щербак Д.В., додаткову угоду від 16 червня 2021 року укладену між ОСОБА_1 та адвокатом Щербак Д.В., додаткову угоду від 28 квітня 2021 року укладену між ОСОБА_1 та адвокатом Мартиновою О.В., копії ордерів та копії свідоцтв, довідку від 28 квітня 2021 року про сплату 12 500 грн. за послуги адвоката Мартинової О.В., довідку від 16 червня 2021 року про сплату 5 000 грн. за послуги адвоката Щербак Д.В.

Разом з тим, відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за додатковою угодою від 28 квітня 2021 року укладеною між ОСОБА_1 та адвокатом Мартиновою О.В., оскільки вищезазначений адвокат представляв інтереси ОСОБА_3 в суді при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України і стягнення судових витрат щодо цієї справи має бути вирішений окремо від позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Також позивачкою згідно довідки від 16 червня 2021 року було сплачено 5 000 грн. за складання та подачу позовної заяви до суду, та участь адвоката у справі. Таким чином, враховуючи співмірність витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати з оплати правової допомоги адвоката в розмірі 1 594,26 грн. пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 325,76 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 23, 1167, 1168, 1172, 1177, 1187, 1195 ЦК України, ст.ст.4, 10, 28, 82, 133, 134, 137, 141, 247, 264, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради (код ; адреса: 49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 119а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування заподіяної злочином: матеріальної шкоди витрат на лікування в розмірі 5 981 грн. 60 коп., на відшкодування моральної шкоди: 25 000 грн., судові витрати з оплати правової допомоги адвоката 1 594 грн. 26 коп., а разом 32 575 (Тридцять дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 86 копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради (код ; адреса: 49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 119а) на користь держави судовий збір в розмірі 325 (Триста двадцять п`ять) гривень 76 копійки.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 01.04.2022 року.

Суддя С.В. Єдаменко