Ухвала

Іменем України

07 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 569/9042/19

провадження № 61-10432ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Рівненської міської ради Рівненської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на земельну ділянку, визнання технічної документації такою, що не відповідає законодавству, та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: скасувати рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування» в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 ; визнати такою, що не відповідає законодавству, технічну документацію по складанню державного акта на право спільної сумісної власності на землю для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 , виготовлену Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «РМБТІ»), на підставі якої було здійснено реєстрацію земельної ділянки на АДРЕСА_1 ; скасувати державний акт на право власності на землю від 18 липня 2008 року серії ЯЖ № 349298; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0350 га, кадастровий номер :01:041:0005.

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що на підставі рішення Рівненської міської ради від 23 грудня 1999 року № 209 йому було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 . 16 березня 2000 року він отримав державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії РВ № 01290. На момент видачі державного акта кадастровий номер земельній ділянці станом не присвоювався. З метою присвоєння кадастрового номера та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 24 жовтня 2018 року він уклав договір з Приватним підприємством «Терра-Ресурс» (далі - ПП «Терра-Ресурс») на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В подальшому 01 березня 2019 року на підставі виготовленої ПП «Терра-Ресурс» технічної документації він подав до Відділу у місті Рівне Міськрайонного управління у Рівненському районі та місті Рівне Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (реєстраційний № заяви ЗВ-019). У відповідь на його заяву було прийнято рішення від 04 березня 2019 року № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Підставою прийняття такого рішення зазначено невідповідність поданих документів вимогам, встановленим чинним законодавством, а саме XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документа. Також вказано на перетин його земельної ділянки з ділянкою кадастровий номер :01:041:0005 та зазначено про збіг площ земельних ділянок на 0,5398 % (розрив та накладення із суміжною земельною ділянкою). За інформацією з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:041:0005 належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 згідно з рішенням Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540. На підставі цього рішення відповідачам було видано державний акт від 18 липня 2008 року серії ЯЖ № 349298. Крім цього, підставою для здійснення реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі було наведено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 05 квітня 2008 року, виготовлену КП «РМБТІ». Його право власності на належну йому ділянку виникло значно раніше, ніж у відповідачів, тому при прийнятті рішення про передачу відповідачам у власність земельної ділянки, що межує з його земельною ділянкою, Рівненська міська рада мала вирішити та узгодити питання щодо меж його земельної ділянки. Разом з тим неналежним чином була виготовлена й технічна документація щодо земельної ділянки відповідачів, внаслідок чого виникло накладення земельних ділянок. Тому земельна ділянка площею 0,0350 га, кадастровий номер :01:041:0005, була виділена відповідачам та зареєстрована за ними незаконно, з порушенням його суб`єктивних прав на землю та зі створенням йому перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а рішення про передачу такої ділянки, технічна документація із землеустрою і державний акт на таку ділянку та її реєстрація мають бути визнані незаконними та скасовані.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року, позов задоволено частково. Скасовано рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 площею 350 кв. м. Скасовано державний акт серії ЯЖ № 349298 на право власності на земельну ділянку площею 0,0350 га, кадастровий номер :01:041:0005, розташовану на АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:041:0005, площею 0,0350 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, з одночасним припиненням всіх речових прав, їх обтяжень щодо цієї земельної ділянки. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , Рівненської міської ради про визнання технічної документації такою, що не відповідає законодавству, відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про скасування рішення Рівненської міської ради, державного акта на земельну ділянку, визнання технічної документації такою, що не відповідає законодавству, та скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що отримавши у власність квартиру АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 також набув право на земельну ділянку, розташовану під цією квартирою, а Рівненська міська рада, передавши своїм рішенням від 02 листопада 2001 року № 540 земельну ділянку на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , зокрема й частину земельної ділянки під квартирою АДРЕСА_4 , яка відповідачам не належала, а з 1995 року належить на праві приватної власності позивачу, порушила його права на володіння, користування, розпорядження цією частиною земельної ділянки. Отже, вказане рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 площею 350 кв. м прийнято з порушенням законодавства, а тому є недійсним та підлягає скасуванню. Оскільки державний акт серії ЯЖ № 349298 на право власності на земельну ділянку площею 0,0350 га, кадастровий номер :01:041:0005, видано на підставі рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540, яке прийнято з порушенням чинного законодавства, то він є недійсним і підлягає скасуванню. Крім цього, підлягає скасуванню й державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:041:0005, площею 0,0350 га, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень щодо цієї земельної ділянки.

19 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством передбачено, що якщо при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначено невідповідність меж земельної ділянки, розміру тощо, встановлених в державному акті на право власності на земельну ділянку, то межі визначаються з урахуванням цих нових обставин у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за згодою власника та погодженням із суміжними землекористувачами. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 0640/4231/18 вказано, що визнанню наявності помилки та набуттю підстав для її виправлення шляхом внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру передує процедура встановлення недостовірної інформації в документації, у яку спочатку необхідно внести зміни. Крім того, згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц позбавлення права власності не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Скасування права власності на земельну ділянку за відповідачами лише через наявність технічної помилки в технічній документації не є виправданим і покладає надмірний тягар на відповідачів. Також суди безпідставно не застосували наслідки пропуску позовної давності в цій справі, не врахувавши правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 щодо застосування статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судами встановлено, що з 03 жовтня 1995 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 червня 2013 року № 5457500 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 червня 2013 року № 5457723. На належну позивачу квартиру КП «РМБТІ» 10 серпня 1995 року та 11 квітня 2013 року складені технічні паспорти.

Згідно з витягом з рішення Рівненської міської Ради народних депутатів від 02 лютого 1996 року № 108 «Про вилучення та надання земельних ділянок» ОСОБА_2 надано із земель міста в постійне користування земельну ділянку площею 238 кв. м для обслуговування частини житлового будинку на АДРЕСА_5 згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 03 жовтня 1995 року № 4119. Додатком до рішення є план земельної ділянки АДРЕСА_2 .

З витягу з рішення Рівненської міської ради від 19 жовтня 1999 року № 190 «Про вилучення та надання земельних ділянок» вбачається, що ОСОБА_2 додатково надано із земель міста в постійне користування земельну ділянку площею 65 кв. м на АДРЕСА_2 для обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель та споруд. Загальна площа його земельної ділянки становить 299 кв. м. Додатком до рішення є план земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_5 .

Рішенням Рівненської міської Ради народних депутатів від 23 грудня 1999 року № 209 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_5 площею 299 кв. м.

На замовлення ОСОБА_2 27 січня 2000 року КП «РМБТІ» виготовило технічну документацію №1256 по складанню державного акта на право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_5 .

16 березня 2000 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії РВ № 01290, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1280, за яким на підставі рішення Рівненської міської ради народних депутатів від 23 грудня 1999 року № 209 йому передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,0299 га, розташовану в АДРЕСА_5 . Станом на момент видачі державного акта кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався.

З метою присвоєння кадастрового номера та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивач уклав з ПП «Терра-Ресурс» договір від 24 жовтня 2018 року № 181024/1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В подальшому 01 березня 2019 року на підставі виготовленої ПП «Терра-Ресурс» технічної документації він подав до Відділу у місті Рівне Міськрайонного управління у Рівненському районі та місті Рівне Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (реєстраційний № заяви ЗВ- 019).

Рішенням № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 04 березня 2019 року державний кадастровий реєстратор Відділу у місті Рівне Міськрайонного управління у Рівненському районі та місті Рівне Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відмовив ОСОБА_2 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме пункту 74 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»; невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документа. Перетин ділянок з ділянкою :01:041:0005, площа збігається на 0,5398 % (розрив та накладення з суміжною земельною ділянкою).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02 квітня 2019 року № НВ-019 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:041:0005, розташована на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0350 га на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 05 квітня 2008 року, виданої КП «РМБТІ», Управлінням Держгеокадастру у місті Рівне Рівненської області 18 липня 2008 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 . Документом, який став підставою для виникнення права, наведено рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540, а документом, що посвідчує право, - державний акт від 18 липня 2008 року серії ЯЖ № 349298. Згідно з витягом з Книги реєстрації державних актів (фізичні особи) № 3, справа 003, державну реєстрацію державного акта серії ЯЖ № 349298 за реєстровим № 8 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:041:0005, на АДРЕСА_1 проведено 18 липня 2008 року державним реєстратором Рівненської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Згідно з витягом з рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування» ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 350 кв. м.

18 липня 2008 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на землю серії ЯЖ № 349298, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 08, згідно з яким на підставі рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 є власниками земельної ділянки площею 0,0350 га, розташованої на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:041:0005.

Стосовно технічної документації із землеустрою, на підставі якої державним реєстратором було проведено реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , на запит представника позивача КП «РМБТІ» 18 січня 2019 року надало копії з матеріалів інвентаризації справи на об`єкт нерухомого майна, розташований на АДРЕСА_1 , зокрема частину технічної документації КП «РМБТІ» по складанню державного акта на право спільної сумісної власності на землю для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 , складену за їх замовленням від 04 грудня 2001 року № 1893.

З відповіді Відділу у місті Рівне Міськрайонного управління у Рівненському районі та місті Рівне Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 19 квітня 2019 року щодо надання копій технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 05 квітня 2008 року, на підставі якої було здійснено реєстрацію земельної ділянки на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:041:0005), вбачається, що згідно з даними Державного земельного кадастру поділ/об`єднання земельної ділянки площею 0,0350 га, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:041:005, у встановленому законом порядку не здійснювався, а отже, документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання вказаної земельної ділянки від 05 квітня 2008 року у Державному фонді документації із землеустрою відсутня.

На виконання клопотання експерта представником ОСОБА_1 надано технічну документацію КП «РМБТІ» по складанню державного акта на право спільної сумісної власності на землю для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 , складену за їх замовленням від 04 грудня 2001 року, і технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_6 , складений КП «РМБТІ» 17 березня 1999 року.

Згідно з висновком експерта № 200806/1-200904/1_З.О.В. судової земельно-технічної експертизи від 06 травня 2021 року має місце порушення земельною ділянкою в АДРЕСА_1 меж квартири в АДРЕСА_5 згідно з правовстановлюючими документами на цю земельну ділянку та технічною документацією із землеустрою, на підставі якої було зареєстровано в Державному земельному кадастрі земельну ділянку в АДРЕСА_1 . Факт порушення меж та накладення земельної ділянки в АДРЕСА_7 встановити є неможливим, оскільки земельна ділянка в АДРЕСА_5 не сформована.

Межа ділянки № 2 довжиною 4,41 м проходить через приміщення 2 квартири АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_2 . Площа накладення земельної ділянки АДРЕСА_8 на територію квартири АДРЕСА_4 становить 0,5 кв. м; та ж сама межа довжиною 4,41 м ділянки № 1 «заходить» на територію квартири АДРЕСА_8 на 0,4 кв. м, тобто вона частково розміщена в межах квартири АДРЕСА_8 . Ці обставини виникли у зв`язку з невідповідністю фактичного планування квартир (розміщення міжквартирної стіни) та розробленими технічними документаціями на обидві земельні ділянки, які призвели до неправильного їх формування.

В дослідницькій частині висновку експерта також зазначено, що при вивченні результатів топографо-геодезичного знімання та натурних обмірів на місці розташування об`єктів експертизи було встановлено, що межа ділянки № НОМЕР_1 довжиною 4,41 м проходить через приміщення 2 квартири АДРЕСА_4 , власником якої є позивач. Площа накладення земельної ділянки № НОМЕР_1 на територію квартири АДРЕСА_4 становить 0,5 кв. м, тобто вона частково розміщена в межах квартири АДРЕСА_4 . Оскільки земельна ділянка АДРЕСА_4 не сформована, її розташування не можна встановити відповідно каталогу координат. Натурні обміри показали відповідність розміщення суміжної стіни технічній документації на квартири (суміжна стіна між квартирами не переміщалася).

Земельна ділянка площею 0,0350 га, кадастровий № :01:041:0005, була виділена відповідачам та зареєстрована за ними незаконно, з порушенням прав позивача та зі створенням йому перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

На час виникнення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 і на час прийняття оспорюваного рішення Рівненською міською радою діяли норми Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року в редакції від 22 червня 1993 року (далі - ЗК УРСР).

Відповідно до частини десятої статті 17 ЗК УРСР передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 30 ЗК УРСР при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Як роз`яснено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав», при вирішенні спорів про право власності на земельну ділянку суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК УРСР до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 706/508/19-ц вказано, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК УРСР закон передбачав автоматичний перехід права власності або право користування на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) в редакції, яка була чинною з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року (до набрання чинності Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України»), при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. При цьому, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Згідно з частиною першою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Частина друга статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою

Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

За змістом наведених правових положень суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом.

Зазначені правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 1340/3580/18.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 462/1055/19).

Частиною третьою статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України).

Отже, встановивши, що отримавши у власність квартиру АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 також набув право на земельну ділянку, розташовану під цією квартирою, а Рівненська міська рада, передавши своїм рішенням від 02 листопада 2001 року № 540 земельну ділянку на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , зокрема й частину земельної ділянки під квартирою АДРЕСА_4 , яка відповідачам не належала, а з 1995 року належить на праві приватної власності позивачу, порушила його права на володіння, користування, розпорядження цією частиною земельної ділянки, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захист права позивача на належну йому земельну ділянку шляхом: скасування Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 , площею 350 кв. м.; скасування державного акта серії ЯЖ № 349298 на вказану земельну ділянку та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, оскільки державний акт було видано та проведено державну реєстрацію на підставі рішення Рівненської міської ради від 02 листопада 2001 року № 540, прийнятого з порушенням норм чинного законодавства.

Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Посилання в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 0640/4231/18, не заслуговує на увагу, оскільки в цій справі предметом позову є захист права позивача на належну йому земельну ділянку у зв`язку з реєстрацією права власності на цю ділянку за іншими особами, а не встановлення недостовірності інформації в документації, тому й способом захисту є скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акта та державної реєстрації спірної земельної ділянки, а не виправлення технічної помилки у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру. Отже, висновки щодо застосування статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є нерелевантними спірним правовідносинам цієї справи.

Посилання заявника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц та доводи про те, що позбавлення права власності не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача, є неспроможними, оскільки: 1) висновки, викладені у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду стосуються захисту житлових права членів сім`ї власника житла; 2) в цій справі встановлено законність та необхідність втручання у право власності відповідачів на земельну ділянку для захисту права власності позивача і не встановлено, що таке втручання становитиме надмірний тягар для відповідачів.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували наслідки пропуску позовної давності в цій справі, не врахувавши при цьому правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 щодо застосування статті 261 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався 14 червня 2016 року, а звернувся до суду з позовом 11 травня 2019 року, тобто в межах визначеної ЦК України загальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Посилання в касаційній скарзі на необхідність відліку позовної давності з іншої дати зводиться до незгоди заявника з установленими судами обставинами і до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Рівненської міської ради Рівненської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на земельну ділянку, визнання технічної документації такою, що не відповідає законодавству, та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко