Справа № 216/2853/22
провадження №2/216/2215/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Бутенко М. В.
секретаря судового засідання Кравець А.С.
без участі сторін та без застосування технічного запису
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) по Донецькій області про зняття арешту з майна, -
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) по Донецькій області про зняття арешту з майна, який в подальшому було ним уточнено.
В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що наприкінці 2020 року, він отримав інформацію про те, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, номер 38007051, виданої 21 травня 2013 року, було внесений запис про арешт належного позивачу нерухомого майна, обтяжувачем зазначено відділ державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьк, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тому, позивач звернувся до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби задля скасування арешту та отримав відповідь, згідно до якої, дійсно, відносно позивача було відкрите виконавче провадження № 38007051 від 18 травня 2013 року Ленінським районним відділом м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі виконавчого листа № 2/0417/9125/2012 виданого 15 січня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, щодо стягнення з позивача на користь ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 452, 25 доларів США, заборгованості у розмірі 10 000, 00 гривень та 1974, 00 гривень судових витрат, при цьому, у відповіді зазначено, що всі матеріальні носії, що знаходилися у Ленінському ВДВС м. Донецька залишено на тимчасово окупованій території через події 2014 року. Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про отримання копії рішення, виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 , після отримання яких, позивач подав заяву про скасування заочного рішення. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 грудня 2022 року по справі 2/0417/9125/2012 було скасовано заочне рішення суду та призначено справу до судового розгляду, під час судового розгляду справи, ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК», було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, про судом було винесено ухвалу, тобто, жодних майнових претензій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до позивача, ОСОБА_1 не має. Після отримання ухвали суду про скасування заочного рішення та ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, позивач звертався з заявами від 17 лютого 2021року, 23 березня 2021 року, 07 травня 2021 року, 08 грудня 2021 року, 25 січня 2022 року до третьої особи Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) про завершення виконавчого провадження та скасування обтяження арешту нерухомого майна, але, отримав відповіді формального змісту, згідно до якого, дане виконавче провадження має статус «завершене», а ухвала суду про скасування заочного рішення суду не передбачає зняття арешту, при цьому, належної оцінки відсутності майнових претензій банку щодо позивача, третьою особою не надано та рекомендовано, в разі незгоди звертатися до суду. Також, позивач вказує, що він є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 25 серпня 2020 року при цьому, наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна чинить позивачу перешкоди у його праві щодо вільного розпорядження належним йому нерухомим майном, тому, єдиним способом для позивача поновити його право щодо розпорядження нерухомим майно є звернення до суду зі вказаним позовом.
Позивач по справі, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої, просить справу розглянути за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Третя особа що до розгляду судом справи повідомлена, що підтверджується листом на адресу суду, своїми процесуальними правами, визначеними ст. 43 ЦПК України, не скористалися, заяв, пояснень, заперечень, суду не надали.
Відповідач по справі про час та дату судового засідання належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, тому суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.
У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.
Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач по справі є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Чорна О.С. за реєстрованим номером 1142. Згідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої позивачем 22 червня 2022 року, наявний запис щодо позивача про обтяження за номером 1011047, зареєстроване 22 травня 2013 року, державним реєстратором Сагір В.Л. Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, номер 38007061, від 21 травня 2013 року, виданої ВДВС Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2466050 від 22 травня 2013 року, вид обтяження арешт нерухомого майна, боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер картки обліку платника податків НОМЕР_1 .
Відповіддю Краматорського міського ВДВС від 15 січня 2021 року позивачу було повідомлено про те, що обтяження у вигляді арешту було внесене на підставі виконавчого провадження, від 28 травня 2013 року Ленінським ВДВС м. Донецька відкритого на підставі виконавчого листа № 2/0417/9125/2012 виданого 15 січня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, при цьому, через те, що, всі матеріальні носії, виконавчих проваджень, які знаходилися у приміщенні Ленінський ВДВС м. Донецька, надати копії документів відділ можливості не має через те, що вони залишені на тимчасово окупованій території.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року заочне рішення Індустріального районного суду по справі № 2/0417/9125/2012 від 13 грудня 2012 року було скасовано та призначено до судового розгляду, ухвалою суду позовна заява ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишена без розгляду.
Судом досліджені відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) від 23 березня 2021 року, від 17 лютого 2022 року згідно до яких, наявність ухвали суду про скасування заочного рішення не є підставою для вилучення запису про арешту, оскільки виконавче провадження, в межах якого накладено арешт та нерухоме майно боржника має статус « завершене» та рекомендовано звернутися до суду.
Таким чином, іншого способу у позивача захистити своє право окрім звернення до суду у позивача не має.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні. Особа може бут позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч.1 ст. 34 Закону України « Про виконавче провадження».
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна ( коштів) боржника або його частини є:
1)Отриманням виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2)2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника ( у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майн на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржником у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодження;
5) відсутність у строку до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 Закону України « Про виконавче провадження», письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено і інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, визначені п. 1-2 розділу ХІІІ « Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. В усіх інших випадках, арешт може бути знятий за рішенням суду.
Враховуючи той факт, що наразі у виконавчій службі не існує та не існувало виконавчих проваджень відносно позивача, та рішення суду, на підставі якого було внесений запис про арешт майна боржника скасовано, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та зняти арешт з нерухомого майна, що накладений постановою державного виконавця Сагір Віталія Леонідовича, Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку та на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 21 травня 2013 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що усі понесені позивачем судові витрати, необхідно покласти на позивача.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 931 ЦК України, ст. 12, 76, 81, 89, 247, 263-265, 280-283. 354-355 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) по Донецькій області про зняття арешту з майна - задовольнити.
Скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, номер запису про обтяження 1011047 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації обтяження - 22 травня 2013 року, зареєстроване державним реєстратором Сагір В.Л., Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку, підстава для державної обтяження постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, серія та номер - 38007051, виданий 21 травня 2013 року, видавником - відділ державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2466050, від 22 травня 2013 року, вид обтяження арешт нерухомого майна, відомості про суб`єктів обтяження обтяжувач відділ державної виконавчої служби Ленінського районного управління у м. Донецьку, опис об`єкта обтяження все нерухоме майно, особа права якої обтяжуються ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя: М.В. БУТЕНКО