Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2282/22
Провадження № 2/711/1704/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача Манзар Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

в с т а н о в и в:

ПрАТ «СК «Перша» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів в розмірі 20061,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував автобусом, сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль, що був застрахований у позивача за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту. На відновлювальний ремонт такого пошкодженого автомобілю позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобілю в сумі 42390,87 грн., внаслідок чого позивач набув права вимоги до особи, відповідальної з завдані збитки. У свою чергу ПрАТ «СК «Уніка» (страховик транспортного засобу, яким керував відповідач) виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 21329,82 грн. з вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи. В досудовому порядку відповідачем було сплачено на користь позивача розмір франшизи у сумі 1000 грн., однак останній відмовився відшкодувати іншу частину вартості відновлювального ремонту. Отже на теперішній час позивач вимагає стягнути з відповідача, як завдавача шкоди, залишкову частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 20061,05 грн.

Відповідачем поданий до суду відзив проти позовних вимог, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача в даному випадку була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» з лімітом страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн., а відтак покладання на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу матеріальних збитків в межах такого ліміту є необґрунтованим. Також відповідач акцентував увагу на тому, що позивачем не надано доказів щодо відмови ПрАТ «Уніка» здійснити доплату в сумі 20061,05 грн., а також належних і допустимих доказів щодо визначення реальної вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу. Додатково відповідач зауважив, що є неналежним відповідачем за позовними вимогами, оскільки він не є володільцем автобусу.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобілю визначалась на договірних засадах із дотриманням вимог, передбачених законом та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідачем також подано до суду письмові заперечення проти позовних вимог, в яких відповідачем акцентується увага на неналежність наданих позивачем доказів на підтвердження розміру вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобілю. Додатково відповідач звертає увагу, що він не є належним відповідачем у даній справі і не несе матеріальної відповідальності перед позивачем, оскільки на момент ДТП виконував свої трудові обов`язки.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.05.2021р. відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача Алєксєєв В.В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному та просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях. При цьому, просили врахувати, що відповідач на момент настання дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із ДП «Чарз-Авто» та виконував свої трудові обов`язки водія автобусу, тому, в силу ст. 1172 ЦК України, не може нести відповідальності з відшкодування майнової шкоди. За таких підстав, вважають, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду доказу у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

07.12.2018р. о 18 год. 05 хв. в м. Черкаси по бул. Шевченка, 250, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автобусом «Богдан А09202», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку в крайній лівій смузі, чим порушив п. 10.1, 17.5 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На момент ДТП відповідач, як водій автобуса, виконував свої трудові обов`язки за посадою водія автотранспортних засобів на ДП «Чарз-Авто», що підтверджується відомостями з трудової книжки відповідача та обставинами події ДТП, під час якої відповідач, керуючи автобусом, здійснював виїзд з зупинки громадського транспорту, про що пояснював під час судового розгляду справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП /а.с. 20-21, 56/. Додатково на підтвердження цього факту стороною відповідача надано суду довідку ДП «Чарз-Авто» від 31.10.2022р. №94 /а.с. 180/.

Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2019р. у справі №711/10693/18 відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП /а.с. 20-21/.

Автомобіль «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП перебував у володінні ТОВ «Каблук» та був об`єктом майнового страхування за договором №06-07.24.18.00029 від 04.10.2018р. добровільного комплексного страхування наземного транспорту у ПрАТ «СК «Перша» /а.с. 10-11, 14/.

Автобус «Богдан А09202, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебував у володінні ДП «Чарз-Авто», а цивільно-правова відповідальність власника такого транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» згідно полісу обов`язкового страхування №004768872. Ліміт відповідальності страховика за таким полісом за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., франшиза 1 000 грн. /а.с. 16-17, 27/.

Згідно страхового акту №ТР-24-5500 від 26.12.2018р. позивачем було прийняте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 42390,87 грн. на користь ТОВ «Каблук» в якості відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП автомобілю «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_2 . Розмір страхового відшкодування розраховувався на підставі ремонтної калькуляції від 26.12.2018р. створеної у системі AUDATEX /а.с. 22-26/, виходячи з вартості відновлювального ремонту в сумі 46390,87 грн. (запасні частини 37595,39 грн.; вартість матеріалів 6655,48 грн.; вартість робіт 2140 грн.) за відрахуванням франшизи в розмірі 4 000 грн.

Згідно бухгалтерської довідки ПрАТ «СК «Перша» від 10.04.2019р. за вих. №384 частина виплати страхового відшкодування по справі №ТР-24-5500 в сумі 42390,87 грн. була зарахована, як страховий платіж за договором страхування №06-07.24.18.00029 від 03.10.2018р. /а.с. 7/.

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації №ТР-24-5500 від 10.04.2019р. /а.с. 28/ та страхового акту №00281861 від 07.06.2019р. /а.с. 29/ ПрАТ «Уніка» здійснило на користь ПрАТ «СК «Перша» виплату страхового відшкодування в розмірі 21329,82 грн., що обчислена з урахуванням вартості відновлювального ремонту в сумі 46390,87 грн. скорегованого з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,64) та відрахуванням франшизи в розмірі 1 000 грн. /а.с. 92/.

10.06.2020р. відповідачем ОСОБА_2 було сплачено на користь позивача розмір франшизи в сумі 1 000 грн. на підставі претензії щодо сплати франшизи №ТР-24-5500 від 02.06.2020р. /а.с. 30/.

На теперішній час позивачу не відшкодовано 20061,05 грн. від суми страхового відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП автомобілю «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, який виник між страховиком потерпілого, який відшкодував потерпілому збитки та набув права вимоги до завдавача шкоди, та особою, з вини якої сталася ДТП, що регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 993 ЦК до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961 передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

По обставинах спірних правовідносин, судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика відповідача СК «Уніка» суми страхового відшкодування у розмірі 21329,82 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми здійсненого страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом до відповідача в порядку суброгації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого автомобілю «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_2 , його пошкодженням внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то вимога позивача про відшкодування йому різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням є правомірною.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020р. у справі №755/7666/19.

Разом з тим, відповідно до ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Вина відповідача ОСОБА_2 є у настанні ДТП та спричиненні збитків володільцю автомобілю «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_2 , підтверджена постановою суду, якою встановлена невідповідність дій відповідача п. 10.1, 17.5 Правил дорожнього руху України, причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою, що свідчить про доведеність загальних умов деліктної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 07.07.2021р. у справі №646/989/18 виклав висновок, що аналіз змісту глави 82 ЦК свідчить, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Досліджуючи питання наявності спеціальних умов деліктної відповідальності у цій справі, судом встановлено, що на момент вчинення ДТП відповідач перебував у трудових правовідносинах із ДП «Чарз-Авто» і керував автобусом у зв`язку із виконання своїх трудових обов`язків, як водій автотранспортних засобів ДП «Чарз-Авто». За таких обставин в контексті положень ст.ст. 1172, 1187 ЦК особою, яка відповідає за шкоду завдану потерпілим внаслідок ДТП з вини відповідача є саме ДП «Чарз-Авто», яке у свою чергу за наявності для того правових підстав може вимагати відшкодування відповідних збитків зі свого працівника в порядку регресу на підставі ст. 1191 ЦК. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за вимогами ПрАТ «СК «Перша», що є окремою та безумовною підставою для відмови у позові. При цьому, в судовому засіданні 24.11.2022 року суд, враховуючи письмові та усні пояснення відповідача та його представника, звертав увагу на наявність у позивача права здійснити заміну відповідача або залучити до участі у справі в якості співвідповідача ДП «Чарз-Авто», проте позивач таким правом не скористався та таких клопотань не заявляв.

В силу ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

А тому, з урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, як такі, що пред`явлені до неналежного відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати також не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

В той же час відповідач заявляв про понесення ним судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Зазначені витрати підтверджуються копіями наступних документів: договір про надання правову допомогу від 11.06.2021р.; акт №5 прийому наданих послуг від 27.04.2022р.; квитанція №5 від 27.04.2022р. Такі витрати відповідача на правову допомогу, на думку суду, є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. А тому, беручи до уваги, що суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову, то на підставі ст.ст. 11, 141 ЦПК України, понесені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку суброгації відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 25.11.2022 року.

Головуючий: В.М. Скляренко