печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа № 757/43812/16-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

представник відповідача - адвокат Коломійчук В. О.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 763, 00 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 30 серпня 2016 року близько о 17 год. 20 хв. в м. Києві на ділянці проїзної частини вул. Набережне шосе, між мостом Метро та мостом Патона, в районі перетину із вулицею Дніпровський узвіз за участі транспортного засобу «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , мотоцикла «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , «Mersedes», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Renaut», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 сталась дорожньо- транспортна пригода.

Вказує, що дорожньо-транспортна пригода відбулося шляхом зіткнення мотоцикла «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в крайній лівій смузі руху в напрямку до моста Патона та автомобіля «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду у попутному напрямку. Внаслідок зіткнення відповідач (водій мотоцикла мотоцикла «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 ) втратив керування транспортним засобом та опинився на проїзній частині, де на нього скоїв наїзд позашляховик «Mersedes», д.н.з. НОМЕР_3 , що рухався позаду у тій самій смузі руху. Водій автомобіля «Renaut», д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався в крайній лівій смузі руху в попутному напрямку, допустив зіткнення із автомобілем «Mersedes», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду нього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Mersedes», д.н.з. НОМЕР_3 , мотоцикл «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль «Renaut», д.н.з. НОМЕР_4 , отримали механічні ушкодження.

Зазначає, що відомості про факт настання 30.08.2016 року дорожньо-транспортної пригоди внесено посадовими особами Печерського УП ГУ НП в м. Києві до ЄО 30.08.2016 року за вх. № 42659. Номер кримінального провадження наразі невідомі.

Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , на праві власності належав ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 13.07.2010 року.

Вказує, що у зв`язку з настанням 30.08.2016 року дорожньо-транспортної пригоди адвокат Компанець М.Б., який надає правову допомогу позивачу на підставі договору про надання правової допомоги № 07/15Р від 05.07.2015 року, 02.09.2016 року звернувся до Печерського УП ГУ НП в місті Києві із заявою №16/09/01-1П від 01.09.2016 року про залучення ОСОБА_1 як потерпілого у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 30.08.2016 року, що сталася за участю автомобіля «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 .

Також зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Так, згідно із рахунком на оплату № 0198 від 02.09.2016 року вартість ремонтно- відновлювальних робіт автомобіля «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 21 763,00 грн.

Вважає, що спричинення ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди 30.06.2016 року матеріальної шкоди у розмірі 21 763, 00 грн підлягають відшкодуванню відповідачем, як власником мотоцикла «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2016 року для розгляду вищевказаної справи визначено суддю ОСОБА_6 (а.с. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у справі (а.с. 22).

Копію ухвали від 23.12.2016 року було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками (а.с. 23).

09.02.2017 року надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, у якій останній просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 103 675, 04 грн та судові витрати (а.с. 116-118).

09.02.2017 року надійшли пояснення позивача щодо навності підстав для задоволення позову, у яких зазначено, що оскільки зібраними досудовим слідством матеріалами, у тому числі схемою дорожньо-транспортної пригоди, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями учасників, фотоматеріалами із місця пригоди та показами свідків, протоколом про адміністативне правопорушення повівністю підтверджується вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а отже він повинен відшкодувати завдані збитки. Також зазначив, що оскільки відповідно до висновку №504 від 14.09.2016 року експертного дослідження автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 103 675, 04 грн, саме цю суму повинен відшкодувати відповідач (а.с. 24-115).

24.03.2017 року надійшли заперечення відповідача, у яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки станом на час подання позову відсутня постанова, якою б було визнано винним відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а отже позивачем не доведено вини відповідача, тому позов не підлягає задоволенню (а.с. 122-123).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2017 року провадження у вказаній справі зупинено до постановлення рішення у справі №757/56156/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченою статтею 124 КУпАП ОСОБА_2 , за вчинення ДТП, яке сталось 30 серпня 2016 року (а.с. 138).

Відповідно до розпорядження №382 від 21.10.2021 року, у зв`язку із смертю судді ОСОБА_6 вказану цивільну справу, було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України (а.с. 146).

У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г. О. (а.с. 147-149).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року прийнято справу до провадження судді, повновлено провадження у вказаній справі та вирішено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 150).

Копію ухвали від 21.10.2021 року було направлено на адреси сторін (а.с. 151).

До суду повернулось зворотне повідомлення, відповідно до якого відповідач отримав ухвалу від 21.10.2021 року 14.01.2022 року (а.с. 159).

Відповідно рекомендованого повідомлення позивач отримав ухвалу від 21.10.2021 року 04.02.2022 року (а.с. 160).

14.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зокрема у відзиві зазначено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року, справа №757/56156/16-ц, провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 161-193).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 30 серпня 2016 року близько о 17 год. 20 хв. в м. Києві на ділянці проїзної частини вул. Набережне шосе, між мостом Метро та мостом Патона, в районі перетину із вулицею Дніпровський узвіз за участі транспортного засобу «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , мотоцикла «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , «Mersedes», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Renaut», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 сталась дорожньо- транспортна пригода (а.с. 12).

Відомості про факт настання 30.08.2016 року дорожньо-транспортної пригоди внесено посадовими особами Печерського УП ГУ НП в м. Києві до ЄО 30.08.2016 року за вх. № 42659, а в подальшому направлено до Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністативної відповідальності, справа №757/56156/16-п (а.с. 137).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Mersedes», д.н.з. НОМЕР_3 , мотоцикл «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль «Renaut», д.н.з. НОМЕР_4 , отримали механічні ушкодження.

Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , на праві власності належав ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 13.07.2010 року (а.с. 13).

У зв`язку з настанням 30.08.2016 року дорожньо-транспортної пригоди представник ОСОБА_1 звернувся до Печерського УГІ ГУНП в місті Києві із заявою №16/09/01-1П від 01.09.2016 року про залучення ОСОБА_1 як потерпілого у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 30.08.2016 року, що сталася за участю автомобіля «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 14-17).

Відповідно до рахунку на оплату №0198 від 02.09.2016 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 21 763, 00 грн (а.с. 21).

Згідно висновку №504 від 14.09.2016 року експертного дослідження автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 103 675, 04 грн (а.с. 96-113).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року, справа №757/56156/16-ц, провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 02.11.2021 року (а.с. 189).

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду с удами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (зі змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній при чинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України №6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані збитки у розмірі 103 675, 04 грн, посилаючись на вину відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, однак до матеріалів справи не долучає будь-яких доказів, із яких би можливо було встановити вину відповідача.

Суд не бере до уваги посилання позивача, що оскільки зібраними досудовим слідством матеріалами, у тому числі схемою дорожньо-транспортної пригоди, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями учасників, фотоматеріалами із місця пригоди та показами свідків, протоколом про адміністативне правопорушення повівністю підтверджується вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вони свідчать лише причетність відповідача до вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Так, судом встановлено, що стосовно дорожньо-транспортної пригоди 30.06.2016 року складено адміністративний протокол, який в подальшому направлено до Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністативної відповідальності, справа №757/56156/16-п, що підтверджується матеріалами справи та показами сторін.

Разом з тим, постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року, справа №757/56156/16-ц, провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме позивач повинен довести наявність протиправних дій відповідача та причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, при цьому матеріали справи не місять будь-яких доказів, щоб підтверджували заподіяння шкоди саме відповідачам.

Отже, доводи, на які посилається позивач щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків), не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що саме з вини відповідача позивачу було завдано збитків, при цьому відповідач до адміністративнної відповідальності за вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди не притягувався.

Так, під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя Г.О.Матійчук