Номер провадження: 22-ц/813/2401/22
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Курило Вікторії Григорівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» про заміну сторони по справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Комісарової Світлани Олександрівни, Приватного підприємства «Прогрес-Риелт», Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства «Право» Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання майна іпотекою, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Комісарової С.О., ПрП «Прогрес-Риелт», Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, КП «Право» Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання майна іпотекою, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

21 січня 2021 року представник ТОВ «Сегура-Капітал» подав до суду заяву про заміну АТ «Оксі Банк» на його правонаступником ТОВ «Сегура-Капітал» у справі №947/13654/20 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Комісарової С.О., ПрП «Прогрес-Риелт», Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, КП «Право» Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання майна іпотекою, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 01.10.2020р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 08.09.2006р., що був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 .

Крім того, 01.10.2020р. між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Сегура-Капітал» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 08.09.2006р., що був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 .

Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги ТОВ «Сегура-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року клопотання представника ТОВ «Сегура-Капітал» про заміну сторони задоволено.

Замінено позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Сегура-Капітал» у цивільній справі №947/13654/20 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Комісарової С.О., ПрП «Прогрес-Риелт», Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, КП «Право» Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання майна іпотекою, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

В апеляційній скарзі адвокат Курило В.Г. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене на 14 квітня 2022 року сторони не з`явились, із заявами про відкладення розгляду справи не звертались.

11 квітня 2022 року від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Слід також зазначити, що цивільна справа за апеляційною скаргою адвоката Курило В.Г. в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року знаходиться в провадження апеляційного суду з березня 2021 року, та неодноразово відкладалась в тому числі за клопотанням відповідачки.

Таким чином, враховуючи строки розгляду процесуального питання, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 21 квітня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 46-48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Вони можуть мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

В основі процесуального правонаступництва лежить правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження в цивільній справі.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року в справі №175/2997/15-ц (№61 -6839св 19).

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №473/1433/18 (провадження №14- 35цс20) від 07.04.2020р. у позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

Суд зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, якщо правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №264/5957/17 (провадження №14-З7пс20).

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №910/1972/17) за загальним визначенням правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво може бути універсальним або частковим (сингулярним). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов`язки того суб`єкта, якому вони належали раніше. За часткового (сингулярного) правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні. Правонаступництво слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути: відповідний договір, на підставі якого воно виникло, передавальний акт чи розподільчий баланс, статут правонаступника

Матеріалами справи встановлено, що 01 жовтня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором відповідно до умов якого, у зв`язку із укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 29 вересня 2020 року за кредитним договором №014/0076/74/65078 від 07 вересня 2006 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та позичальником - ОСОБА_2 , іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв всі права вимоги за іпотечним договором від 08 вересня 2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 , який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержатель за договором іпотеки. Предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за якими відступається за цим договором майно/майнові права, зокрема, за договором №ЗБ/ПР-1-55 про інвестування від 10 січня 2006 року на квартиру, за будівельним АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

01 жовтня 2020 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Сегура-Капітал» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до умов якого, у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 29 вересня 2020 року за кредитним договором №014/0076/74/65078 від 07 вересня 2006року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та позичальником - ОСОБА_2 , іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв всі права вимоги за іпотечним договором від 08 вересня 2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 , який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору. З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержатель за договором іпотеки. Предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за якими відступається за цим договором майно/майнові права, зокрема, за договором №ЗБ/ПР-1-55 про інвестування від 10 січня 2006 року на квартиру, за будівельним АДРЕСА_1 (а.с. 19-21).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що ТОВ «Сегура-Капітал» є правонаступником АТ «Оксі Банк», яке в свою чергу було правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині, що стосується права на отримання заборгованості за кредитним договором №014/0076/74/65078 від 07 вересня 2006 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником - ОСОБА_2 , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для заміни позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Сегура-Капітал» в даній справі.

Вирішуючи питання про правонаступництво, суд першої інстанції перевірив чи відбулось відступлення прав вимоги за договорами та чи мало місце відступлення прав вимоги щодо відповідача; перевірив відповідності оформлення договору відступлення права вимоги вимогам закону, що є необхідним для правильного вирішення питання процесуального правонаступництва, а тому, перевіривши підстави для заміни сторони її правонаступником, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що Договір відступлення прав вимоги від 01 жовтня 2020 року за кредитним договором №014/0076/74/65078 від 07 вересня 2006 року є насправді договором факторингу за яким не може відбуватись заміна кредитора у виконавчому провадженні та те, що ТОВ «Сегура-Капітал» не можу бути правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки не має необхідної правоздатності, а тому не може приймати на себе права та обов`язки кредитора, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони його правонаступником представник ТОВ «Сегура-Капітал» послався на те, що воно набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором, на підставі договорів від 01 жовтня 2020 року, відповідно до умов яких ТОВ «Сегура-Капітал» є правонаступником АТ «Оксі Банк», яке в свою чергу було правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині, що стосується права на отримання заборгованості за кредитним договором №014/0076/74/65078 від 07 вересня 2006 року, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_2 .

Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора та іпотекодержателя, у матеріальних правовідносинах.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 у справі №909/968/16, в якій Верховний Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (ст. 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно із ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

При цьому Верховний Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до ст. 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

При цьому, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019р. в справі №916/2286/16.
Таким чином, оскільки договори про відступлення права вимоги від 01.10.2020р., які укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК», між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Сегура-Капітал», ніким не оспорювались та не були визнані у встановленому порядку недійсними, тому в суду не має правових підстав вважати їх договорами факторингу та при вирішенні питання правонаступництва за цими договорами слід виходити з принципу правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Апеляційний суд також зазначає, що доводи про те, що ТОВ «Сегура-Капітал» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р., яка може надавити банківські послуги, і як наслідок не може бути правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» та приймати на себе права та обов`язки кредитора у спірних правовідносинах, є помилковими.

Крім того, первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк Аваль» факт передачі права вимоги не оспорюється.

Дана правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, суд першої інстанції оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Курило Вікторії Григорівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 21 квітня 2022 року.
Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік