печерський районний суд міста києва
23 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Литвинової І. В.,
за участі секретаря судових засідань Орел А. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
І. Позиція сторін у справі.
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 09 серпня 2022 року, стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі - 19 800, 00 грн, інфляційних втрат - 543, 00 грн, 3 % річних - 885, 82 грн, пені - 1 518, 66 грн, судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.
В обґрунтування позову вказано, що відповідачу на праві приватної власності належить машиномісце № НОМЕР_1 рівня «І» підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 (автопаркінг). Після введення автопаркінгу в експлуатацію, його було прийнято на обслуговування ТОВ «Автопаркінг-Сервіс». 25 травня 2020 року позивач надіслав відповідачу пропозицію про укладення 01 червня 2020 року договору № 01-06-20-14-1/СТ6Б про надання послу. Оскільки відповідач не підписала договір, але фактично продовжила споживати надані позивачем послуги, вважається, що пропозицію прийняла. Проте, відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати за послуги за утримання автостоянки, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожиті згідно з договором послуги. Також позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції, у зв`язку із погашенням боргу.
Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.
08 грудня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
23 грудня 2021 року надано відповідь щодо адреси реєстрації місця проживання відповідача на запит суду, скерованого згідно з частиною шостою статті 187 ЦПК України /а. с. 24/.
02 червня 2022 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін /а. с. 25-26/.
10 серпня 2022 року представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, а 06 жовтня 2022 року - клопотання про витребування судом доказів у Київському міському бюро технічної інвентаризації /а. с. 29-31, 36/.
13 жовтня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування судом доказів у Київському міському бюро технічної інвентаризації - інформацію щодо реєстрації права власності на парко місце № 14, рівень «І», за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 37-38/.
08 листопада 2022 року і 17 листопада 2022 року на виконання ухвали суду від13 жовтня 2022 року Київським міським бюро технічної інвентаризації надано відповідь і письмові докази.
23 листопада 2022 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення.
У судове засідання представник позивача не з`явилася, враховуючи подану заяву від 23 листопада 2022 року.
Відповідач, яка належним чином повідомлялася про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження за відомою адресою місця проживання, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому у силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 (1-й рівень), площею 11, 10 кв м, яке розташовано у підземній автостоянці по АДРЕСА_1 , згідно із свідоцтвом про право власності від 26 жовтня 2009 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 14 жовтня 2009 року № 1571-С/НП.
25 травня 2020 року ТОВ «Автопаркінг-Сервіс» надіслав ОСОБА_1 пропозицію про укладення 01 червня 2020 року договору № 01-06-20-14-1/СТ6Б про надання послуг, який залишився не підписаним.
Починаючи з 01 листопада 2018 року позивач не сплачує за надані послуги по утриманню паркомісця № 14 на рівні 1
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до положень ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.
Зміст договору, відповідно до частини першої ст. 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Отже, та обставина, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, у судовому засіданні знайшла своє підтвердження, тому вимоги позивача про сплату заборгованість у розмірі 19 800,00 гривень; неустойку у вигляді пені в сумі 1 518, 66 грн; три відсотки річних в сумі 885, 82 грн; інфляційну складову боргу в сумі 3 543, 00 грн, доказані, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви стороною позивача сплачено судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись
ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,
ст.ст. 1-22, 322, 360, 627-629, 525, 526, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова