Справа № 276/893/22
Провадження по справі №2/276/291/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Хорошівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувсь до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2006 році між ним та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо продажу йому житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , після чого він сплатив за вказаний будинок гроші в сумі 12 000 грн.

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, власником вказаного будинку є ОСОБА_3 .

Починаючи з 2006 року позивач з сім`єю проживає у даному будинку, відкрито ним володіє, доглядає та утримує його, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку біля будинку. 10 січня 2007 року позивач зареєстрований в даному будинку, що підтверджується відміткою про місця проживання в паспорті.

Ухвалою судді від 22.06.2022 року відкрито провадження за даним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання.

01.11.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник Ю.М. підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити та вказав, що позивач ОСОБА_2 придбав будинок у ОСОБА_3 , розрахунок за будинок було проведено в повному обсязі. ОСОБА_2 з моменту купівлі будинку проживає в ньому зі своєю сім`єю безперервно, претензій ні від кого не було, в тому числі, і від родичів. Позивач не може оформити майно у встановленому законом порядку, по суті він є добросовісним набувачем.

Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив, що позов визнає.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку.

Судом досліджено наступні правовідносини.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №191022196 сформованої 02.12.2019 року, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Хорошівської селищної ради №3 від 10.01.2022, згідно погосподарської книги №1 на 2001-2005 роки Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , рахувався за ОСОБА_3 , який вибув з с.Сколобів ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Житомир (а.сп.12).

Згідно з копією розписки, ОСОБА_3 , отримав від ОСОБА_4 , в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , гроші за будинок по АДРЕСА_2 в сумі 12000 грн. (а.сп.9).

Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 02.10.2004 року підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дружиною позивача ОСОБА_2 (а.сп.10).

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що коли вона працювала секретарем Сколобівської сільської ради, у її присутності, в кабінеті сільського голови, ОСОБА_2 з своєю дружиною купували житловий будинок у ОСОБА_3 , а також в її присутності ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 гроші в сумі 12 000 грн, про що складено розписку. Позивач з моменту купівлі, тобто з 2006 року відкрито та безперервно користується будинком АДРЕСА_1 , утримує його, сплачує комунальні платежі, веде господарство. Ніхто ніяких претензій на адресу позивача не висловлював. Пізніше ОСОБА_3 поїхав на постійне проживання у Російську Федерацію.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13.08.2012 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.сп.17).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.09.2022 №70198289 слідує, що в спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.сп.36).

Відповідно до довідки Хорошівської селищної ради №2 від 10.01.2022, згідно погосподарської книги №3 на 2006-2010 роки Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 10 січня 2007 року являється головою домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_2 , (а.сп.11).

Відповідно до довідки Хорошівської селищної ради №2 від 10.01.2022, згідно погосподарської книги №1 на 2021-2025 роки Сколобівського старостинського округу, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловік; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дружина; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дочка (а.сп.13).

Довідкою Хорошівського центру обслуговування клієнтів ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія», яка видана ОСОБА_2 , встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору №22-17615 від 02.02.2006, здійснюється постачання електричної енергії з 02.02.2006 року. Заборгованість за спожиту електроенергію відсутня (а.сп.14).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що він у 2006 році придбав у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , по даний час постійно, відкрито і добросовісно користується житлом, тому має право на набуття права власності на житловий будинок на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач 2006 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , сплативши за нього обумовлену сторонами суму коштів, вселивсь у вказане житло, з цього часу вважав себе законним власником нерухомого майна, відтак, добросовісно заволодів чужим майном. Починаючи з 2006 року і по даний час постійно, відкрито, добросовісно володіє та користується житлом, безперервно проживає у вказаному будинку, що підтверджується письмовими доказами, які долучено до позовної заяви, а також показами свідків, допитаних в судовому засіданні.

З урахуванням вищезазначеного, враховуючи також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на житловий будинок на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 76-83, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності за набувальною давністю на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Хорошівська селищна рада, адреса місцезнаходження: вул. Героїв України, 13, смт Хорошів, Житомирський район, Житомирська область, .

Повний текст рішення виготовлено 25.11.2022.

Суддя А.М. Збаражський