КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/11684/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1784/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,-

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, на обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 22 квітня 2013 року і до повноліття дитини.

11 вересня 2014 року за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист, який 09 грудня 2016 року пред`явлений до виконання.

Згідно розрахунку державного виконавця від 12 березня 2021 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 77925 грн. За наведеним позивачкою розрахунком, за період 2014-2017 року і станом на 25 березня 2021 року пеня по сплаті аліментів складає 1 366 680 грн., проте відповідно до ст. 196 СК України, може бути стягнута пеня не більше 100 відсотків заборгованості.

З урахуванням вищезазначеного, пославшись на положення ст.ст. 195, 196 СК України, просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за затримку сплати аліментів в сумі 77 925 грн. Справу просила розглянути за відсутності позивача (а.с. 1-8, 41-42).

Відповідач відзиву на позовну заяву не направляв.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року в сумі - 57 600 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі - 908 гривень 00 коп. (а.с. 68-72).

Не погодившись з рішенням районного суду, 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила змінити оскаржуване рішення, збільшити розмір стягуваної неустойки до 77 925 грн. Посилалась на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, вважала, що суд помилково фактично замінив неустойку (пеню) на заборгованість щодо сплати аліментів, тому заявлена позивачкою пеня підлягає стягненню в повному обсязі (а.с. 75-80).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просила стягнути пеню за прострочення слати аліментів за виконавчим листом № 761/10854/13-ц в сумі 77925 грн., яка виникла за період 2014-2017 роки, проте судом встановлено, що з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року заборгованість зі сплати аліментів складала 57600 грн.

Колегія судді погодилась з таким висновком районного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , факт проживання дитини з позивачкою відповідач не заперечував (а.с. 14).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 22 квітня 2013 року і до повноліття дитини (а.с. 21-23).

11 вересня 2014 року за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист, який 09 грудня 2016 року пред`явлений до виконання (а.с. 15-20).

Згідно розрахунку державного виконавця від 12 березня 2021 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 22 квітня 2013 року до 28 лютого 2021 року становить 77925 грн. (а.с. 24-27)

За наведеним позивачкою розрахунком, розмір пені був визначений за період 2014- 2017 роки в сумі 1 366 680 грн., вказану суму позивачка визначила і станом на 25 березня 2021 року, що підтверджується змістом позовної заяви (а.с. 4-6).

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» охорона дитинства в Україні - стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Зобов`язання зі сплати аліментів носять періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця. Проте, вищевказана довідка державного виконавця свідчить, що відповідач щомісяця не виконував зобов`язання по сплаті аліментів і мав заборгованість.

Положеннями частини 3 статті 12, ст. 13 ЦПК України встановлено, що кожна із сторін має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачка самостійно визначила за наведеним нею розрахунком розмір пені за період 2014-2017 роки у сумі - 1 366 680 грн. про що свідчить зміст поданої нею позовної заяви.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 березня 2021 року складеного старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бойко М.Д. вбачається, що за період 2014-2017 року сума заборгованості по аліментам за вказаний період складає 57 600 грн. (а.с. 24-27).

Тому, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) за вказаний період прострочення відповідачем сплати аліментів в сумі 57 600 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погодилась з висновком районного суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

З огляду на положення пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова