ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/119/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/993/20 Категорія: 305010900 Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Шишка Руслан Іванович;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник відповідача адвокат Хорошун Оксана Володимирівна;

треті особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Хорошун Оксана Володимирівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хорошун Оксани Володимирівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи із самостійними вимогами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 07 жовтня 2019 року о 08 год. 05 хв. в м. Канів по вул. Енергетиків, 73 відбулася ДТП за участю транспортного засобу Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , про що був складений протокол серії ОБ № 067673 від 07 жовтня 2019 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2019 року визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 січня 2020 року вказану постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської від 02 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а провадження по справі закрито. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що причиною ДТП, що відбулася 07 жовтня 2019 року є маневр транспортного засобу «Богдан 21140» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка здійснювала лівий поворот до заїзду в дитячий садочок «Дударик» через суцільну розділювальну смугу, що категорично заборонено Правилами дорожнього руху, та здійснила зіткнення з транспортним засобом Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку та намагався уникнути зіткнення.

У зв`язку з тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаної ДТП не встановлена судом, за його заявою було проведено експертизу, яка встановила, що у даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Богдан 21140 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 не відповідали вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 та п.10.1 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору, сприяли розвитку дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається. Отже, згідно висновку експертизи, дії водія автомобіля Богдан 21140 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі скоєнням ДТП та наслідками у вигляді пошкодження автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 12 жовтня 2019 року, наданого позивачем, розмір матеріального збитку (відновлювального ремонту), завданого позивачу внаслідок ДТП становить 30035 грн.

Також позивач вказував, що внаслідок винних та неправомірних дій відповідача йому було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок ДТП було суттєво пошкоджено його автомобіль, що призвело до зміни звичного укладу його життя, він постійно хвилювався, почував себе пригніченим, у зв`язку з чим захворів та змушений був проходити стаціонарне лікування у Канівській ЦРЛ, що підтверджується довідкою № 119 від 26 травня 2020 року.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 30035,00 грн, моральну шкоду в розмірі 75000,00 грн., витрати на проведення автотехнічної експертизи в розмірі 2773,30 грн, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2500,00 грн, судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди (шкоду заподіяну майну), що становить 30035 грн; моральну шкоду в розмірі 10000 грн; витрати на проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 1046,15 грн, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 952,50 грн; витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5708,14 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 400,35 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджена висновками експертиз та поясненнями експерта, допитаного в судовому засіданні, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 30035 грн підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції, врахував, що позивачу спричинено моральні страждання, що призвели до зміни звичного укладу життя та погіршення стану здоров`я, що підтверджується довідкою Канівської ЦРЛ про стаціонарне лікування з 11 березня 2020 року по 20 березня 2020 року.

Судові витрати судом першої інстанції було стягнуто із відповідачки пропорційно до задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Хорошун Оксана Володимирівна подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2021 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 600,53 грн, на проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 5000 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 18759,50 грн.

В апеляційній скарзі вказує, що обидва висновки експертів, які містяться у матеріалах справи, здійснені на підставі хибних вихідних даних, в яких зазначено, що проїжджа частина була в сухому стані.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що судом не було задоволено клопотання представника відповідача про призначення додаткової автотехнічної експертизи, на замовлення сторони відповідача було проведено автотехнічну експертизу, із висновку якої вбачається, що ДТП, яка відбулась за участю транспортних засобів Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 і Богдан 21140 р.н. НОМЕР_2 та дії обох водіїв перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньої пригоди.

Звертає увагу, що між власником автомобіля Богдан 21140 р.н. НОМЕР_2 , яким керувала відповідач ОСОБА_2 , та МТСБУ укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/123456, за яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100000 грн.

Скаржник вважає, що оскільки позивачем не пред`являлись вимоги до МТСБУ, позовні вимоги про стягнення зі ОСОБА_2 у відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП в розмірі 30035 грн задоволенню не підлягають.

Вказує, що надані позивачем довідки про лікування не підтверджують, що позивач проходив таке лікування саме у зв`язку із ДТП, яка сталась 07 жовтня 2019 року, тому не є доказами завданої позивачу моральної шкоди.

Вважає, що під час розподілу судових витрат судом першої інстанції не взято до уваги положення частин 1-2 ст. 134 ЦПК України щодо необхідності подання розрахунку суми судових витрат, які понесла сторона і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом із першою заявою по суті спору.

Крім того, вказує, що відповідачем на час подання апеляційної скарги понесені судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 18759,50 грн.

Представник позивача адвокат Шишка Р.І. подав відзив на апеляційну скаргу та посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції, просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Також звертає увагу, що сторона відповідача не надала доказів неможливості подання до суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги листа Черкаського обласного центру з гідрометеорології від 25 листопада 2021 року та висновку експерта Стерниша О.М. від 07 грудня 2021 року, які були отримані вже після проголошення судового рішення у справі.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2019 року о 08 год. 05 хв. в м. Канів по вул. Енергетиків, 73 сталася ДТП за участю транспортного засобу Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

На водія транспортного засобу Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 067673 від 07 жовтня 2019 року.

02 грудня 2019 року постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області визнано позивача ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 січня 2020 року по справі №697/2874/19 постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської від 02 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а провадження у справі було закрито на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що суд апеляційної інстанції вбачає про неможливість встановлення винуватості ОСОБА_1 на підставі наявних в матеріалах справи документів та показів свідків, а суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 присутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, без достатніх та переконливих доказів.

ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 30).

Власником транспортного засобу «Богдан 211040» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_5 . На час ДТП, яка сталася 07 жовтня 2019 року даним автомобілем керувала відповідач ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи № 476/20-23 від 15 травня 2020 року, складеного Черкаським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля Богдан 211040 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 та п.10.1 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Богдан 211040 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , не відповідали вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 та п. 10.1 Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору сприяли розвитку дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається (т.1 а.с.26).

Відповідно до аналітичного висновку Приватного підприємства «Інформаційно-конституційний центр» вартість матеріальних збитків внаслідок пошкоджень завданих при ДТП, автомобілю Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 станом на травень 2020 року становить 30035 грн. (т.1 а.с.32-34).

Згідно із полісом АО/0644108, чинним на момент ДТП 07 жовтня 2019 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_2 була застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», ліміт відшкодування за шкоду завдану майну становить 100000 грн (т. 1 а.с. 83, 149-150).

Доказів про те, що цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована, матеріали справи не містять.

Згідно із листом МТСБУ № 3.1-02/11255 від 07 квітня 2020 року МТСБУ було прийняте рішення про відшкодування ОСОБА_5 , власнику автомобіля Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_2 , шкоди в розмірі 16253,80 грн. (т. 1 а.с.84).

З відповіді Канівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 06 липня 2020 року № 4757, на адвокатський запит адвоката Хорошун О.В. вбачається, що на ОСОБА_2 , як учасника ДТП ЄО № 4878 від 07 жовтня 2019 року адміністративних матеріалів складено не було (т. 1 а.с.97).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було проведено судову автотехнічну експертизу та згідно з висновком Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28 травня 2021 року № СЕ-19/124-21/4522-ІТ у дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, та за обставин, зазначених у постанові про призначення експертизи, водій автомобіля «Богдан 211040» ОСОБА_2 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинна була діяти у відповідності вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, а також у відповідності до вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди водій автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 у момент виникнення небезпеки для його руху повинен був зменшити швидкість руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки (з технічної точки зору застосувати екстренне гальмування), тобто повинен був діяти в відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам ПДР, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП не вбачається. В діях водія автомобіля «Богдан 21040» ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, та вимог горизонтальної розмітки 1.1, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.227-229).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи із відповідача ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, суд першої інстанції вважав доведеними винні дії відповідача у вчиненні ДТП та безпосередній причинний зв`язок між діями ОСОБА_2 та завданою позивачу матеріальною та моральною шкодою.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки відповідачкою не було надано належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів.

Додані до апеляційної скарги довідка Черкаського обласного центру з гідрометеорології № 9923-03/08/213 від 25 листопада 2021 року та висновок експерта № СТ/98Е-21 від 07 грудня 2021 року не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги відповідно до ст. 367 ЦПК України, оскільки вони отримані вже після постановлення судом першої інстанції рішення у справі та не досліджувались судом, а скаржником не обґрунтовано неможливість подання зазначених доказів до суду першої інстанції.

Водночас судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи міститься поліс АО/0644108, згідно з яким цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 була застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», ліміт відшкодування за шкоду завдану майну становить 100000 грн.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 1.4. ч. 1 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

З огляду на викладене, під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив, чи є ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом Богдан 211040, номерний знак НОМЕР_2 , належним відповідачем у справі щодо стягнення матеріальної шкоди, з огляду на те, що цивільна відповідальність власника вказаного транспортного засобу застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно із полісом АО/0644108, чинним на час вчинення ДТП. Ліміт страхової відшкодування вказаним договором встановлено у розмірі 100 000 грн.

ОСОБА_2 відповідно до п. 1.4 ч. 1 ст. 1 Закону № 1961-IV є особою, відповідальність якої застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», оскільки доказів неправомірного заволодіння нею транспортним засобом матеріали справи не містять.

Отже належним відповідачем у даній справі про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП є страховик - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», однак, позовні вимоги ОСОБА_1 до нього пред`явлені не були та його не було залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача. Клопотання про заміну належного відповідача під час розгляду справи позивачем не заявлялось, тому у суду відповідно до ст. 51 ЦПК України відсутні підстави для заміни відповідача у справі за власною ініціативою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (Постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки належним відповідачем щодо цих позовних вимог є ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», яке не було залучене до розгляду справи.

Разом з тим потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

Судом першої інстанції під час розгляду справи правильно застосовано положення статей 23, 1167 ЦК України щодо доведення позивачем завдання йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях з приводу пошкодження належного йому майна під час ДТП, що призвело до зміни звичного укладу життя.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду, що дії відповідача ОСОБА_2 призвели до тривалих хвилювань та погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять належних доказів цих обставин. Довідка Канівської ЦРЛ № 119 від 26 травня 2020 року лише містить інформацію про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Канівської ЦРЛ з 11 березня 2020 року по 20 березня 2020 року, однак, не містить жодних посилань на лікування у зв`язку із ДТП, яка сталась 07 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 39).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди заявленої позивачем та визначеної судом першої інстанції є завищеним, та виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

З огляду на викладене, у зв`язку з пред`явленням позову в частині відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, до неналежного відповідача, рішення суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Разом з тим рішення суду в частині стягнення моральної шкоди слід змінити, зменшивши її розмір з 10000 грн до 3000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції, апеляційний суд повинен провести розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи поніс судові витрати, які складаються з оплати проведення авто технічної експертизи № 476/20-23 від 15 травня 2020 року в сумі 2745,79 грн (т. 1 а.с. 24-29) та правничої допомоги в розмірі 14982 грн (т. 1 а.с. 238-245). Сплачені позивачем кошти в розмірі 2500 грн за отримання Аналітичного висновку Приватного підприємства «Інформаційно-конституційний центр» не є судовими витратами в розумінні статей 133, 139 ЦПК України, оскільки таки висновок є письмовим доказом, а не висновком експерта відповідно до положень статей 102, 106 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було додано до першої заяви по суті спору орієнтовний перелік судових витрат, що є підставою для відмови у стягненні таких витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У зв`язку з тим, що обома сторонами було понесено витрати на правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне здійснити їх розподіл між сторонами, оскільки вони підтверджені належними доказами. Крім того у позовній заяві ОСОБА_1 вказував про стягнення із відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, хоча і не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Хорошун О.В. надано докази понесення відповідачем судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1654,50 грн, а також витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції в розмірі 18759,50 грн., які відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення із позивача на користь відповідача пропорційно до відмовлених апеляційних вимог, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зміною рішення суду першої інстанції.

Водночас колегія суддів відповідно до положень ст. 367 ЦПК України не бере до уваги доданий представником відповідача до апеляційної скарги висновок експерта № СТ/98Е-21 від 07 грудня 2021 року, оскільки він виготовлений вже після розгляду справи судом першої інстанції та не був предметом дослідження судом. Отже сплачені відповідачем кошти за проведення експертного дослідження в сумі 5000 грн не є судовими витратами в розумінні статей 133, 139 ЦПК України, а тому не підлягають відшкодування на підставі ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно здійснити і розподіл судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 2,9 % (3000 * 100/105035), із ОСОБА_2 слід стягнути на його користь судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 514,1 грн ((2475,19 + 14982) * 2,9 / 100).

У зв`язку з тим, що апеляційні вимоги ОСОБА_2 задоволено на 92,5 % (3000*100/40035), із ОСОБА_1 на її користь слід стягнути судові витрати в розмірі 17352,54 грн (18759,5 * 92,5 /100).

Шляхом взаємозаліку із ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 16838,44 грн (17352,54-514,1).

За позовну заяву зі ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог ОСОБА_1 в розмірі 30,46 грн (1050,35 * 2,9 /100).

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених апеляційних вимог в розмірі 1530,41 грн (1654,5*92,5/100).

Шляхом взаємозаліку слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави сплачений нею судовий збір в розмірі 1499,95 грн (1530,41 30,46).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хорошун Оксани Володимирівни задовольняє частково, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2021 року скасовує в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди та судових витрат, а також в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь держави судового збору. Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП залишає без задоволення. Рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінює, зменшивши розмір моральної шкоди з 10000 гривень до 3000 гривень. Стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 16838,44 гривні. Компенсує ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею судовий збір в розмірі 1499,95 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хорошун Оксани Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2021 року скасувати в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди та судових витрат, а також в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь держави судового збору. Прийняти в цих частинах нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП залишити без задоволення.

Рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 10000 гривень до 3000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 16838 гривень 44 коп.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею судовий збір в розмірі 1499 гривень 95 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 26 квітня 2022 року