ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3920/22 Справа № 185/2114/21 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Усик А.Д.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року, яке постановлено суддею Болдирєвою У.М. у місті Павлоград, відомості про дату складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом в інтересах малолітнього онука ОСОБА_3 , який в подальшому уточнила, до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити позивача опікуном дитини, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до повноліття дитини.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею. Мати дитини - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач дитиною не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та утриманні, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Після народження дитини відповідач привіз дитину з пологового будинку, однак після цього дитиною взагалі не цікавився, не провідував. Кілька разів відповідач телефонував, але завжди з`ясовував питання щодо аліментів, а про дитину навіть не питав. На теперішній час дитині два роки вісім місяців, вона не знає свого батька. Після смерті матері дитина психологічно травмована, має синдром неврологічної реакції, потребує лікування, в тому числі на денному стаціонарі. Позивач самостійно займається лікуванням дитини, батько не бере в цьому ніякої участі. Позивач з народження займається дитиною, тому бажає бути опікуном, щоб дитина проживала з нею, оскільки переїзд до батька, який є фактично чужою людиною, може завдати дитині шкоди. Протягом перебування справи у провадженні суду відповідач жодного разу не поцікавився здоров`ям дитини, не звертався ані до лікарів, ані до психолога, не запропонував ніякої допомоги. Оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, він має бути позбавлений батьківських прав.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Дніпропетровська, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 березня 2021 року і до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалення нового рішення по справі в цій частині про задоволення її позовних вимог про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції, не встановивши всі фактичні обставини справи, прийшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у позові про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, оскільки надані докази підтверджують, що відповідач, маючи юридичну і фактичну можливість виконувати батьківські обов`язки, свідомо ухиляється від їх виконання, а саме: не приділяє уваги дитині з народження, не цікавиться його життям, розвитком, здоров`ям, не надає матеріального утримання, дитина виховувалась з народження матір`ю самостійно, а після смерті матері - бабусею.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Рішення суду не оскаржено в частині задоволення позову про стягнення аліментів, тому відповідно до ст.367 ЦПК України не переглядається апеляційним судом в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є бабусею малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько дитини, відповідач по справі, ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_4 (а.с. 7).

ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про смерть, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Відповідно до Акту обстеження житлових умов, малолітній ОСОБА_3 , після смерті матері, проживає разом з бабусею ОСОБА_1 і дідусем ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім`ї № 546 від 25 лютого 2021 року, малолітній ОСОБА_3 проживає з позивачкою ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Первинної медико-санітарної допомоги міста Павлограда АЗПСМ № 4, дитина ОСОБА_3 , з народження, перебуває на обліку у даному медичному закладі. (а.с. 12).

Судовим наказом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року, з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшено з 1/4 частки всіх видів заробітку, щомісячно, до 1/6 частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2019 року і до досягнення повноліття дитини.

З листа Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про надання інформації № 34/19539 від 15 березня 2021 року вбачається, що на виконанні знаходилося виконавче провадження № 60202836 з примусового виконання виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2019 року і до досягнення повноліття дитини.( а.с.15)

15 лютого 2021 року виконавче провадження закінчено у зв`язку зі смертю стягувача та заборгованість, станом на 02 лютого 2022 року, по сплаті аліментів складала 26 773, 11 грн (а.с.15).

Висновком органу опіки та піклування Павлоградської міської ради № 220 від 26 квітня 2021 року визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 батьківських прав в найкращих інтересах дитини, через відсутність спілкування батька з дитиною, участі у вихованні, розвитку, лікуванні та виниклу заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини (а.с. 43).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що відповідачем не виконуються батьківські обов`язки, він не приймає участь у вихованні та утриманні дитини.

Відмовляючи у позовних вимогах про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 усвідомив необхідність поступового встановлення контакту з дитиною, зважаючи на її вік та психологічну травму та вчиняє дії, які спрямовані на бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, проявляє батьківські почуття, що в свою чергу свідчить про збереження родинного зв`язку між ними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо.

Пунктами 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт надання відповідачем відзиву на позовну заяву, однією з вимог якої було позбавлення батьківських прав, міг свідчити про інтерес відповідача до сина. Європейський суд з прав людини у рішенні «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року» зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що відповідач у цій справі намагався побачити дитину та надавав відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 усвідомив необхідність поступового встановлення контакту з дитиною, зважаючи на її вік та психологічну травму та вчиняє дії, які спрямовані на бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, проявляє батьківські почуття. Так, 19.03.2021 року відповідач ОСОБА_2 звертався до Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області у зв`язку з тим, що позивач перешкоджає йому зустрічатися з сином.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем по справі не надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьком та дитиною і будуть відповідати інтересам останнього.

Також матеріали справи не містять будь яких відомостей перебування відповідача на обліку в психоневрологічному диспансері або Державній установі «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України».

Доводи апеляційної скарги, що відповідач маючи фактичну можливість виконувати батьківські обов`язки, свідомо ухиляється від їх виконання, а саме: не надає матеріального утримання, не є підставою для задоволення позову, з огляду на наступне.

Так, відповідно до наданої інформації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження № 59534569 з примусового виконання виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/1608/19 від 09 липня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на її утримання аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18 лютого 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, вказане виконавче провадження 15 лютого 2021 року було закінчено у зв`язку зі смертю стягувача, виконавче провадження № 60202836 з примусового виконання виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/424/19 від 17 вересня 2019 року про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки всіх видів заробітку, щомісячно, на 1/6 частку всіх видів заробітку, щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2019 року і до повноліття дитини, яке, також, 15 лютого 2021 року було закінчено у зв`язку зі смертю стягувача, свідчить про те, що відповідачем здійснювалась матеріальна допомога на утримання його малолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не приділяє уваги дитині з народження, не цікавиться його життям, розвитком, здоров`ям, колегія суддів не бере до уваги, так як відповідно до заяв відповідача до Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 19 березня 2021 року та 22 травня 2021 року про ненадання йому позивачем можливості спілкуватися з сином, з позивачем була проведена профілактична бесіда щодо надання можливості відповідачу бачитися з сином та проводити з ним виховні роботи, було роз`яснено про адміністративну та кримінальну відповідальність, а відповідачу було рекомендовано з приводу визначення місця проживання малолітнього сина звернутися до суду, та намагатися налагодити відносини для подальшого виховання без завдання сину моральної шкоди здоров`ю, що свідчить про зацікавленість відповідача налагодити відносини, спілкування з малолітнім сином, приймати участь у його вихованні.

Як вбачається з матеріалів справи, позбавлення відповідача батьківських прав обумовлено бажанням позивачки бути опікуном ОСОБА_3 , тому зацікавленість в налагоджуванні стосунків між батьком та дитиною у ОСОБА_1 відсутня.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. а судове рішення - без змін.

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко