Справа № 141/192/22
Провадження № 22-ц/801/1776/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Матківської М. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп»,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гіщинський Ігор Юрійович, на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Климчука С. В. в залі суду смт Оратів Вінницької області, зі складенням повного тексту судового рішення 19 серпня 2022 року,

у справі № 141/192/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

встановив:

У травні 2022 року до ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов обґрунтовано тим, що 03.06.2021 в с. Якимівка, Оратівського району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм помер. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 1347510, який діяв на момент настання ДТП, а саме 03.06.2021. Також 03.06.2021 за фактом настання даної ДТП було внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 та ч. 3 ст. 286-1 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305. В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто і не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Окрім цього, підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалось за ст. 286-1 КК України, як дорожньо-транспортна пригода і жодних підстав для перекваліфікації немає. ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» визнала дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 03.06.2021, страховим випадком та виплатила страхове відшкодування, пов`язане із заподіянням моральної шкоди, та страхове відшкодування витрат на поховання, що підтверджується договором про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ серії АР № 1347510 від 25.10.2021. Станом на 28.04.2022 від відповідача не отримано як представником позивача, так і позивачем жодного листа про прийняте рішення відносно регламентної виплати, пов`язаної із смертю потерпілого та вчинені дії останнього з метою здійснення такої виплати потерпілому. Загиблий ОСОБА_3 мав єдиного близького родича, а саме непрацездатну матір ОСОБА_1 , з якою разом проживав та допомагав, та яка перебувала на його утриманні. Крім того, позивач є особою пенсійного віку, якого вона досягла у 2002 році.

За наведених обставин, позивач просила стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на її користь 216 000,00 грн (двісті шістнадцять тисяч гривень 00 копійок) страхового відшкодування витрат у зв`язку із смертю потерпілого.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач та її представник не довели належними та допустимими доказами факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого сина та той факт, що позивач потребувала матеріальної допомоги від останнього, а тому відсутні підстави для стягнення шкоди, заподіяної смертю потерпілого, з відповідача.

У апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гіщинський І. Ю., посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, оскільки висновки суду, викладені у рішенні, суперечать фактичним обставинам справи, порушують норми матеріального та процесуального права, судом не досліджено належним чином надані позивачем докази, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання з розподілом понесених сторонами судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою (пенсіонером) та їй призначено пенсію за віком довічно, тому вона відповідно до вимог п 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України має право на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильну оцінку наданих доказів.

Крім того, суд першої інстанції надав неналежну оцінку доказам, а саме довідці, виданій Оратівською селищною радою № 178 від 17.06.2021, а також акту про засвідчення факту перебування на утриманні від 17.06.2021, та зазначив, що такі докази ґрунтуються на припущеннях, які не містять під собою жодних доказів та жодного посилання на зазначені у них обставини. Вказує, що виключений перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отже, така підстава для невиплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, як не доказування факту утримання у зазначеному переліку відсутня.

Звертає увагу, що за змістом ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При цьому згадана стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватись будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчать, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Крім того, зауважує, що на підставі ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у наступних постановах: від 13 березня 2019 року в справі № 643/207/16-ц, провадження № 61-33638св18; від 06 травня 2020 року в справі № 6742/554/19-ц, провадження № 61-20355св19; від 07 жовтня 2020 року в справі № 742/637/19-ц, провадження № 61-320св20, які судом безпідставно не враховано.

Відтак, на думку представника позивача, можна дійти висновку, що ОСОБА_1 , як особа, яка мала на день смерті сина ОСОБА_3 право на одержання від нього утримання, має право на стягнення зі страхової компанії відшкодування пов`язаного зі смертю потерпілого. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, наведеною Верховним Судом в постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 577/1316/20-ц, провадження № 61-7108св21.

Також звертає увагу суду, що у зв`язку з апеляційним оскарженням судового рішення позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Отже, ці судові витрати підлягатимуть розподілу при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Відповідач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» впродовж встановленого апеляційним судом строку не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, що передбачено частиною третьою статті 360 ЦПК України.

Апеляційна скарга на підставі частини другої статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом установлено, що 03 червня 2021 року приблизно о 17 годині 50 хвилин водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись навпроти будинку № 83 по вул. Київській в с. Якимівка Оратівської ОТГ Вінницького району Вінницької області, в напрямку м. Тетіїв Київської області, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який рухався в попутному з автомобілем напрямку по зустрічній смузі руху ближче до узбіччя. З метою уникнення відповідальності водій ОСОБА_2 з місця події автомобілем зник. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «Оратівська ЛПЛ», де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Станом на дату настання ДТП, а саме станом на 03.06.2021, відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 1347510, який діяв на момент настання ДТП.

03.06.2021 за фактом настання даної ДТП були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст.286-1 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305.

30.06.2021 представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 направив на адресу відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також заяви на виплату страхового відшкодування, у яких просив виплатити страхове відшкодування пов`язане із витратами на поховання 8 212,00 грн, страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою 24 000,00 грн (1/3 частки страхового відшкодування моральної шкоди, що належить ОСОБА_1 матері загиблого ОСОБА_3 ), страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (для батьків) 216 000,00 грн (100 % страхового відшкодування по втраті годувальника, що належить ОСОБА_1 матері загиблого ОСОБА_3 ).

Вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 22.10.2021 у справі № 141/702/21, який набрав законної сили, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 КК України, ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання: - за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; - за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

25.10.2021 між Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в особі заступника директора Департаменту юридичного супроводу та комплаенс контролю Дубового Олександра Сергійовича та ОСОБА_1 , інтереси якої представляє уповноважена особа ОСОБА_4 , було укладено договір про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ № АР / 1347510. Предметом даного договору є врегулювання страхової події за договором ОСЦПВ № АР / 1347510, яка сталася 03.06.2021 та в результаті якої загинув ОСОБА_3 . Протягом семи робочих днів з дня підписання цього договору страховик здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі 28 990,80 грн, з яких 21 600 грн моральна шкода, 7 390,80 грн витрати на поховання.

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 5 від 09.06.2021 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі «Батько» зазначено ОСОБА_5 , у графі «Мати» зазначено ОСОБА_1 .

Рішенням Оратівського районного суду від 19.11.1991 у справі № 2-137 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Як встановлено з свідоцтва про смерть від 29.08.2007, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З листа Оратівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) встановлено, що згідно з даними державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актові записи про народження дітей: № 20 від 29.12.1989, складений виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області на ОСОБА_7 ; № 27 від 27.12.1988, складений виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області на ОСОБА_8 . Актовий запис про шлюб № 10 від 18.09.1988, складений виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області на ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Згідно з копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.02.2008, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Відповідно до довідки № 112/0218-14 від 16.06.2021, ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію за віком, розмір щомісячної виплати пенсії позивачу з січня 2021 року по лютий 2021 року становив 2 681,68 грн; з березня 2021 року по червень 2021 року 2 781,68 грн, загальний розмір її пенсії з січня 2021 року по червень 2021 року становить 16 490,08 грн.

Згідно з довідкою № 178 від 17.06.2021, виданою Якимівським старостинським округом № 26 Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_3 на момент його загибелі 03.06.2021.

Відповідно до акта про засвідчення факту перебування на утриманні від 17.06.2021, ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 потребувала утримання та перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_3 , що підтверджують сусіди: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Як встановлено з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07.06.2021, виданого Оратівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.05.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, яка сформована за індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_3 , номер облікової карти застрахованих осіб НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , був застрахований в ТОВ Науково-виробниче та комерційне підприємство «ГАРАНТ» в 1999 році - усього за рік для пенсії 50,00 грн.

За встановлених обставин, місцевий суд виходив з того, що сам факт наявності пенсійного віку не надає безумовного права пенсіонеру (непрацездатній особі) на отримання страхового відшкодування від страховика, так як в даному випадку, мати загиблого має самостійний дохід (пенсію), а доводи позивача та її представника, що ОСОБА_1 знаходилася на утриманні свого сина, отримувала від нього постійну та суттєву матеріальну допомогу жодними належними доказами по справі не підтверджено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За змістом частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною другою статті 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Отже, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а тому доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й обставини, за яких особа перебувала на утриманні померлого та потребувала матеріальної допомоги.

Відповідно до роз`яснень, викладених п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (стаття 1202 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

За змістом частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статей 27.2, 27.4 Закону № 1961-IVстраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, та витрат на поховання).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та її представником не було надано жодних доказів того, яким був дохід ОСОБА_3 за попередній (до настання ДТП) календарний рік. Натомість, було надано індивідуальні відомості від 13.05.2022 Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про застраховану особу за формою ОК-5, яка сформована за індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_3 , номер облікової карти застрахованих осіб НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , згідно з якими померлий був застрахований в ТОВ Науково-виробниче та комерційне підприємство «ГАРАНТ» в 1999 році - усього за рік для пенсії 50,00 грн, що суперечить вимогам статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, з поданих представником позивача доказів місцевим судом встановлено, що офіційного доходу у померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було. Відповідно до показань позивача її померлий син ОСОБА_3 працював неофіційно. Однак, яку суму коштів ОСОБА_3 надавав щомісячно для її утримання, позивач не назвала в судовому засіданні, а також не надала відповідних доказів.

Так, згідно з підпунктом «е» пункту 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» належним доказом перебування на утриманні є, зокрема, документи щодо розміру доходу померлого.

Відтак, суд першої інстанції визнав недостатнім доказом перебування позивача на утриманні загиблого сина надану довідку № 178 від 17.06.2021, яку видав Якимівський старостинський округ № 26 Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, оскільки у ній не зазначено джерела такої інформації і вона не містить відомостей про доходи померлого, який, за матеріалами кримінальної справи, проживав в АДРЕСА_2 .

Крім того, акт про засвідчення факту перебування на утриманні від 17.06.2021 місцевий суд також визнав неналежним доказом, оскільки у цьому документі сусіди позивача підтверджують, що вона потребувала утримання та перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_3 , однак із наданого акту не вбачається, на підставі яких фактів сусідами позивача зроблено такий висновок та незрозуміло звідки сусідам була доступна інформація про рівень доходів і витрат позивача та про рівень доходів ОСОБА_3 .

При цьому, місцевим судом взято до уваги, що позивач ОСОБА_1 , як непрацездатна особа, в період з січня 2021 року по червень 2021 року мала щомісячний дохід (пенсію), що перевищував встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, а отже в розумінні положень чинного законодавства не вважалася такою, що потребувала матеріальної допомоги та не набула права на утримання від ОСОБА_3 .

Частиною третьою статті 12, частиною п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку, що позивач та її представник не довели належними та допустимими доказами факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого сина та той факт, що позивач потребувала матеріальної допомоги від останнього, а тому відсутні підстави для стягнення шкоди, заподіяної смертю потерпілого, з відповідача.

Висновки Верховного Суду викладені у постанові від 07.10.2020 у справі № 742/637/19-ц, на яку посилається заявник у апеляційній скарзі, не є підставою для скасування чи зміни оскарженого судового рішення в даній справі, оскільки в справі № 742/637/19-ц Верховний Суд лише зазначив, що вирішуючи спір, суди належним чином не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору.

Відповідно до статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував правові позиції, згідно з якими отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Суд врахував зазначену обставину у сукупності з тим, що позивач не надала суду доказів отримання доходу померлим, доказів надання ним за життя допомоги на її утримання, а також частки доходу померлого, яка припадала на позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гіщинський Ігор Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська