Справа № 463/1701/21 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1856/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 15 квітня 2000 року, ОСОБА_1 записана його матір`ю. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року з відповідачки на його користь стягнуто аліменти в розмірі 920,50 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Покликається на те, що він навчається на другому курсі денної форми навчання економічного факультету ЛНУ імені Івана Франка, у зв`язку з чим власного доходу не має та перебуває на утриманні батька та бабусі. Зазначає, що визначеного розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, недостатньо для забезпечення необхідних життєвих потреб, оскільки він продовжує навчатись на платній формі навчання та не має змоги працевлаштуватись.

З наведених підстав просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року та стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму працездатних осіб щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, у справі № 2/463/465/19 (провадження №. 463/5513/18).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , студента Львівського національного університету ім. І. Франка аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 16 лютого 2021 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 908 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт посилається на те, що вона, як матір, в добровільному порядку при можливості надає матеріальну допомогу на утримання сина у зв`язку з його навчанням та не заперечує щодо надання такої в подальшому в розмірі 1500 грн. Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував можливості надання нею матеріального утримання сину, а також, чи дійсно позивач потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням. Звертає увагу, що позивач, в підтвердження позовних вимог, не подав суду доказів того, що він дійсно навчається на платній формі, розмір такої плати, квитанції на проїзні документи, канцелярські витрати та витрати на проживання, тощо. Стверджує, що розмір аліментів, визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року є достатнім для позивача, а визначений розмір в частці від заробітку є непосильною сумою для відповідачки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року призначено на 16 год. 00 хв. 21 листопада 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 30 листопада 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 21 листопада 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 30 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що визначений судом спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 920,50 грн. не забезпечує належний рівень життя позивача, оскільки він навчається на платній основі, а відтак, з врахуванням обставин справи наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 16 лютого 2021 року і до закінчення сином навчання або досягнення 23 років в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 15 квітня 2000 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому.

Згідно з довідкою, виданою ЛНУ імені Івана Франка №85 від 11 лютого 2021 року, ОСОБА_2 є студентом третього курсу денної форми навчання економічного факультету. Навчання за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб.

Копіями квитанцій підтверджується, що 31 липня 2018 року була здійснена оплата за навчання ОСОБА_2 на економічному факультету університету в розмірі 4902,50 грн., 08 січня 2019 року 4 902,50 грн., 01 липня 2019 року 5 383,00 грн., 24 червня 2020 року 5 603,50 грн., 06 січня 2021 року в розмірі 5 603,50 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , студента Львівського національного університету ім. І. Франка аліменти в розмірі 920,50 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

А відтак, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, що набрало законної сили, встановлено потребу позивача, який є студентом Львівського національного університету ім. І. Франка денної форми навчання, у коштах відповідача у зв`язку з навчанням до закінчення навчання чи досягнення 23 років, встановлено підставність його вимог про стягнення з відповідача аліментів, що спростовує доводи апелянта про те, що позивач не надав доказів потреби у коштах відповідача та підставності стягненя з ОСОБА_1 на користь її сина аліментів.

Колегією суддів враховується те, що позовними вимогами ОСОБА_2 у даній справі є зміна способу стягнення аліментів, визначених рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, а не стягнення аліментів, які стягуються на підставі згаданого рішення суду.

Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 920,50 грн. не забезпечує необхідних життєвих потреб, а навчання на денній формі не дає змоги влаштуватись на роботу для того, щоб отримувати дохід.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Тобто, вибір способу стягнення аліментів є винятковою прерогативою стягувача аліментів, відтак право зміни способу стягнення аліментів належить саме одержувачу аліментів.

З огляду на те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років, виникає в обох батьків в рівній мірі, зважаючи на те, що вік позивача перевищує вісімнадцять років та є меншим двадцяти трьох років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріального утримання, а відповідачем не надано доказів неможливості надання такого утримання, суд першої інстанції вірно зазначив, що обов`язком ОСОБА_1 є матеріальне утримання повнолітнього сина, що також встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року.

Покликання апелянта на те, що позивачем в підтвердження позовних вимог, не подано суду доказів того, що він дійсно навчається на платній формі, розмір такої плати, квитанції на проїзні документи, канцелярські витрати та витрати на проживання, тощо спростовуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, з яких вбачається, що оплата за навчання ОСОБА_2 в університеті здійснюється кожне півріччя, а саме 31.07.2018 року 4902,50 грн., 08.01.2019 року- 4902,50 грн., 01.07.2019 року - 5383,00 грн., 24.06.2020 року- 5603,50, 06.01.2021 року 5603,50 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір аліментів, визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, є достатнім для позивача, а визначений розмір в частці від заробітку є непосильною сумою для відповідачки, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати кошти на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 від заробітку (доходу), відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надала.

Заперечуючи щодо стягнення аліментів у визначеному судом розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), апелянт не надала суду доказів на підтвердження її майнового стану, на підтвердження розміру її заробітної плати (доходів), неможливості надавати допомогу у зв`язку з інвалідністю та отриманням пенсії, чи перебуванням на її утриманні інших осіб, а доводи апелянта про те, що визначений розмір в частці від заробітку є непосильною для неї сумою, є голослівними, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

З врахуванням положень ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до якої спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто, зміна способу стягнення аліментів є прерогативою саме позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність позову ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення таких в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, оскільки відповідач не довела належними та допустимими доказами, що немає змоги сплачувати аліменти саме у такому розмірі, а зміна способу стягнення аліментів є прерогативою одержувача аліментів, тобто ОСОБА_2 .

Однак, прийшовши до правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, та стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , студента Львівського національного університету ім. І. Франка в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), суд першої інстанції невірно зазначив в оскаржуваному рішенні про те, що розмір аліментів має бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Категорія «мінімальний гарантований розмір аліментів», передбачена главою 15 СК України і відноситься до аліментів на утримання дитини. Така величина встановлена законодавцем, виходячи з наявності у батьків безумовного обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У свою чергу, після досягнення дитиною повноліття відсутній безумовний обов`язок утримувати сина, дочку, які повинні доводити наявність додаткових обставин (наприклад навчання), обґрунтувати необхідну суму матеріальної допомоги. При розрахунках може бути встановлено, що їх розмір є меншим 1/2 прожиткового мінімуму.

Таким чином, поширення категорії «мінімальний гарантований розмір аліментів» на стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина і дочки (глава 16) є безпідставним.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення повноліття.

Законом встановлені прожиткові мінімуми для дітей віком до 6 років, від 6 до 18 років та на працездатних осіб. Прожитковий мінімум для повнолітніх дочку та сина законом не передбачено.

Крім того, встановивши в рішенні суду початок стягнення аліментів з 16 лютого 2021 року, тобто, з дня подання позовної заяви про зміну способу стягнення аліментів, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Оскільки ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року, а не про стягнення аліментів, то аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) підлягають стягненню з дня набрання даним рішенням законної сили.

Вищезазначене є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині вимог, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , студента Львівського національного університету ім. І. Франка, аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 30 листопада 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк