КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7306/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Почерняк Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у складі судді Лужецької О.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись у суд із позовом до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М., Дарницького РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просили: визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 336/22 від 22 травня 2013 року; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна; витребувати від ОСОБА_4 із чужого незаконного володіння на користь позивачів по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру та скасувати реєстрацію обтяження; скасувати реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на майно 1636075 у виді арешту нерухомого майна, зареєстрованого приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, виданої 19 березня 2012 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.

Позов обґрунтовано тим, що 05 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач отримав у відповідача грошові кошти в сумі 338 800 грн, що за курсом продажу доларів США на момент укладення угоди становило 42 350 доларів США.

На забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань того ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки та передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло.

01 березня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М. із заявою про вчинення виконавчого напису, який було зареєстровано в реєстрі за № 387 про звернення стягнення на предмет іпотеки спірної квартири.

19 березня 2012 державним виконавцем ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичною В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 31729749. Зі строком добровільного погашення боргу до 26 березня 2012 року.

12 квітня 2012 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом КМНО Анохіною В. М. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту здійснено реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на майно 1636075 у вигляді арешту нерухомого майна.

23 травня 2013 року державним виконавцем видано акт № 336/22 про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого покупцем спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , визнано іпотекодержателя ОСОБА_4 .

Про існування виконавчого напису приватного нотаріуса Зінченко В.О. довідався у 2012 році із постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 19 березня 2012 року № 31729749.

У зв`язку із тим, що вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом було здійснено із порушенням положень закону, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М., третя особа - відділ державної виконавчої служби управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року у справі № 753/21348/13-ц заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, заборонено відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо проведення виконавчих дій у ВП № 31729749 у межах стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. від 01 березня 2012 року № 387 суми 638 404 грн шляхом звернення стягнення на спірну квартиру до вирішення спору у цій справі.

12 липня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В, М. видано свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення приватного нотаріуса від 12 липня 2013 року індексний номер 3925353.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року у справі № 753/21348/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено, виконавчий напис, вчинений 01 березня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення у рахунок погашення позики у розмірі 638 404 грн на квартиру АДРЕСА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню.

31 січня 2019 року невідомі особи намагалися проникнути у спірну квартиру, вчиняли протиправні дії та погрожували їм, зазначали, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї не є власниками квартири АДРЕСА_1 та, проживаючи у ній, порушують права ОСОБА_6 , як законного власника цього нерухомого майна. Таким чином, про порушення своїх прав щодо спірної квартири вони довідалися у січні 2019 року.

Отже, протиправними діями відповідачів, які були вчинені під час існування заборони на вчинення будь-яких дії щодо проведення виконавчих дій у ВП № 31729749 на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року у справі № 753/21348/13-ц, було порушено права позивачів на спірне нерухоме майно, яке вибуло з власності поза їх волею.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2019, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі адвокат Почерняк І.С. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норми матеріального і процесуального права, не повне обсязі з`ясовування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Вказано, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення на квартиру позивачів, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Заначено, що у період постановлення Дарницьким районним судом м. Києва ухвали від 10 червня 2013 року про заборону вчиняти будь-які виконавчі дії щодо виконання оскаржуваного виконавчого напису № 387 від 01 березня 2012 року по 10 грудня 2014 року - дату набрання чинності рішення по суті справи, будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на квартиру позивачів в межах виконання виконавчого напису, інші виконавчі дії в рамках виконавчого провадження № 31729749 проводити було заборонено.

Звертає увагу суду також на те, що 10 грудня 2014 року рішення суду по суті справи визнано таким, що не підлягає виконанню, ні ОСОБА_4 , ні будь-якими іншими особами, органами державної влади, їх посадовими чи службовими особами, нотаріусами, юридичними особами приватного права не могли вчинятися жодні юридично значимі дії на виконання такого напису і після набрання рішенням законної сили.

Крім того, посилається на те, що з моменту набрання судовим рішенням по справі № 753/21348/13-ц законної сили та до дати подання позовної заяви, тобто більше 4-х років, ОСОБА_4 жодного разу не зверталася із письмовими заявами, іншими вимогами щодо невиконання умов договору позики чи іпотеки до ОСОБА_1 як позичальника чи до іпотекодавців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами звернути стягнення на квартиру як предмет іпотеки тощо, як і не повідомляла позивачів про набуття нею права власності на квартиру.

Також вважає, порушенням прав позивачів, щодо захисту яких заявляється основна позовна вимога - про визнання права власності на квартиру та витребування майна із чужого незаконного володіння, як наслідок призвело до безпідставної, а отже - незаконної реєстрації переходу права власності на квартиру від позивачів до ОСОБА_4 на підставі виконавчого напису, що був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Зазначає, що висновок суду, щодо пропуску позивачами строку позовної давності, є таким, що не узгоджується із матеріалами справи та ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки, представником позивача неодноразово наголошувалось на тому, що якщо суд вважатиме строки позовної давності пропущеними, з огляду на значення результату розгляду справи для позивачів, висловлювалося прохання поновити строк з метою захисту порушених прав позивачів.

Окрім цього вказано, що відповідно до інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень про хід виконавчого провадження № 31729749, відкритого 19 березня 2012 року на виконання виконавчого напису № 387 виданого 01 березня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. вказане виконавче провадження було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Посилається на те, що підставою вказаної виконавчої дії стало те, що іпотечне майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 було передано на реалізацію за ціною 586 200 грн. Згідно повідомлення ТОВ "Укрспецторг Групп", перші прилюдні торги, призначені на 14 травня 2013 року не відбулися. Згідно заяви від 23 травня 2014 року стягувач мав намір придбати предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, у зв`язку із чим відповідно до акту державного виконавця від 23 травня 2013 року № 336/822 предмет іпотеки передано стягувачу в рахунок погашення боргу за початковою вартістю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, судове рішення залишити без змін. Вказує, що спірна квартира належить ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна (зареєстровано за № 1939 від 27 липня 2013 року), тому вона є законним власником спірної квартири.

Вважає, що оскільки відсутні вимоги про визнання недійсною постанови державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. про відкриття виконавчого провадження від 19 березня 2012 року, решта позовних вимог заявлені представником передчасно.

Зауважує, що виконавчий напис було визнано судом таким, що не підлягає виконанню вже після реалізації предмета іпотеки та до заборони, встановленої ухвалою суду. Позивач не був позбавлений права заявляти вимоги про наслідки, які може породити визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Почерняк І.С. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у від 23 лютого 2022 року постанову Київського апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Приватний нотаріус КМНО Анохіна В.М. та представник Дарницького РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 188 т.3), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Почерняк І.С. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка підтримала апеляційну скаргу, адвоката Балаклицького В.В. в інтересах ОСОБА_4 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, що позивачам в рівних долях належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2004 року № 36084 (а.с. 51, т.1).

05 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 338 800 грн, що за курсом продажу доларів США на момент укладення угоди становило 42 350 доларів США. Договір засвідчено приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстраційним № 2683 (а.с. 24 -26, т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором позики, того ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачі передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 27-33, т.1).

01 березня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за заявою ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис № 378 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості у розмірі 638 404 грн (а.с. 34-35, т.1).

19 березня 2012 року державним виконавцем державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичною В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 31729749 зі строком добровільного погашення боргу до 26 березня 2012 року. 12 квітня 2012 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника, а саме: спірної квартири (а.с. 47, 49-50 т.1).

Приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту здійснено реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на майно 1636075 у вигляді арешту нерухомого майна.

23 травня 2013 року державним виконавцем видано акт № 336/22 про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого покупцем спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , визнано іпотекодержателя ОСОБА_4 (а.с. 48, т.1).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року у справі № 753/21348/13-ц заборонено Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо проведення виконавчих дій у ВП № 31729749 у межах стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису № 387 від 01 березня 2012 року суми 638 404 грн шляхом звернення стягнення на спірну квартиру до вирішення спору у даній справі (а.с. 37 -38, т. 1).

Між тим, 12 липня 2013 року приватним нотаріусом КМНОАнохіною В.М. видано свідоцтво про придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року у справі № 753/21348/13-ц виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення суми 638 404 грн на спірну квартиру, визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 36, т. 1, а.с. 97-99, т. 2).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року залишено без змін (а.с. 38-41, т. 1).

За таких обставин, районний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених по справі вимог, остільки матеріалами справи доведено протиправність дій відповідачів, пов`язаних з порушенням прав позивачів на спірне нерухоме майно, остільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387, про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню, проте відбулося відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_4 .

Між тим, з висновками районного суду про відмову у задоволенні позову через пропуск без поважних причин позовної давності погодитися неможливо.

Так скасовуючи рішення апеляційного суду й направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд виходив з того, що посилання апеляційного суду на пропуск позивачами строку позовної давності є передчасним, а при новому розгляді справи суду слід дослідити, чи могли позивачі об`єктивно довідатися про порушення своїх прав. Також апеляційному суду слід перевірити доводи позивачів про те, що фактично вони дізналися про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 лише у січні 2019 року, після того як невідомі особи намагалися проникнути у належну їм квартиру. З`ясуванню підлягають обставини і того, чому ОСОБА_4 лише через чотири роки стала виселяти позивачів зі спірної квартири, щодо якої судовим рішення виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки вже було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Отже, колегія суддів приймаючи до уваги висновки Верховного суду, які у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими до врахування судом, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості, заперечення відповідача, приходить до наступного висновку.

Так, суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення районного суду про відмову у позові з підстав спливу строку позовної давності, не врахував, що позивачі дізналися про порушення свого права 31.01.2019.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 11 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України "Про іпотеку", і за відсутності в договорі відповідних умов слід виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України "Про іпотеку".

Вимоги частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Убачається, що в матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_4 з вимогою до ОСОБА_1 від 06.04.2011 про повернення коштів протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаної заяви, а у разі неповернення ОСОБА_4 звернеться до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (а.с. 152 т. 2).

Між тим доказів отримання заяви від 06.04.2011 ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Встановлено, що 01 березня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за заявою ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис № 378 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 34-35, т. 1).

05 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся у Дарницький районний суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М., третя особа: ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року у вказаній справі № 753/21348/13-ц заборонено Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо проведення виконавчих дій у ВП № 31729749 у межах стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису № 387 від 01 березня 2012 року суми 638 404 грн шляхом звернення стягнення на спірну квартиру до вирішення спору у даній справі (а.с. 37 -38, т. 1).

12 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. видано свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року у справі № 753/21348/13-ц виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення суми 638 404 грн на квартиру АДРЕСА_1 . визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 36, т. 1, а.с. 97-99, т. 2).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року залишено без змін (а.с. 38-41, т. 1).

Отже, під час розгляду справи № 753/21348/13-ц Дарницьким районним судом м. Києва, за наслідком розгляду якої визнано виконавчий напис нотаріуса КМНО Анохіної В.М. від 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387 таким, що не підлягає виконанню, відбулось відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_4 , чим порушено права позивачів.

Вказаного висновку дійшов й районний суд під час ухвалення рішення, між тим не врахував того, що позивачі дізналися про порушення свого права лише січні 2019 році, до вказаного моменту їм не було відомо про відчуження квартири ОСОБА_4 .

Як зазначено позивачами, 31.01.2019 невідомі особи намагалися проникнути у спірну квартиру, вчиняли протиправні дії та погрожували їм, вказавши, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї не є власниками квартири АДРЕСА_1 та, проживаючи у ній, порушують права ОСОБА_6 , як законного власника цього нерухомого майна. Після чого 22.02.2022 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та нерухомого май на та їх обтяжень стало відомо, що власником квартири є ОСОБА_4 (а.с. 42 т.1).

Крім того, позивачі вказують, що по факту намагання проткнути до квартири по сторонніх осіб, 14.06.2019 до Дарницького управління ГУ НП у м. Києві ними було подано заяву про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України.

Позивачам також було відомо та останніми не заперечується про існування виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення, між тим дізнавшись про рішення від 22.09.2014 у справі № 753/21348/13-ц, яким було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений в приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., яке було залишено в силі апеляційною інстанцією та набрало законної сили, не будучи сторонами виконавчого провадження об`єктивно не могли очікувати за наявності такого рішення про заволодіння спірною квартирою ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина третя статті 253 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Матеріалами справи доведено, що позивачі дізналися про своє порушене право 31.01.2019 й з позовною заявою звернулися у суд у червні 2019 року, що указує на поважність причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав та надає правові підстави до його поновлення.

Між тим, районний суд належним чином зазначеного не врахував, що призвело ухвалення оскаржуваного рішення з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

З огляду на вказане, підлягають задоволенню вимоги позивачів про визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 336/22 від 22 травня 2013 року,визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, витребування від ОСОБА_4 із чужого незаконного володіння на користь позивачів по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Підлягає до задоволення й вимога позивачів про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНОЮ Анохіної В.М. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, приватний нотаріус не може бути відповідачем по справі з огляду на таке.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на позовні вимоги, за якими позивач просив скасувати проведену приватним нотаріусом КМНОЮ Анохіною В.М. державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, останній здійснюючи державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин з позивачем, оскільки така реєстрація права відбувалася за ОСОБА_4 , а не за позивачем.

Вимога про скасування державної реєстрації права власності на квартиру за іншою, ніж позивач, особою є вимогою про захист позивачем права власності на цей об`єкт від порушення особою, за якою це право зареєстроване на момент звернення позивача до суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положення ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, звернення з позовом до неналежних відповідачів в певних випадках є підставою для відмови в позові.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справ у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора зазначала, що спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі N 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Про такі висновки йдеться зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.

Зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені обставини справи свідчать про те, що спір у Позивачів виник з ОСОБА_4 щодо порушення нею прав їх власності на квартиру внаслідок дій останнього щодо реєстрації за собою такого права, а тому державний реєстратор не є належним відповідачем у цій справі.

Отже позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 спірної квартири, що призведе до відновлення порушених прав позивачів.

Що стосується вимог про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права спільної часткової власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та скасування реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на майно 1636075 у виді арешту нерухомого майна, зареєстрованого приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, виданої 19 березня 2012 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

У постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 Велика Палата Верховного Суду погодилася із вказаним висновком Верховного Суду України, "оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Отже, задоволення позовних вимог про визнання за позивачами права власності на нерухоме майно не призвело б до відновлення володіння вказаним майном, а отже, зазначені вимоги не є ефективним засобом захисту позивачів у цій справі.

Крім того, убачається, що спірна квартира перебувала у власності позивачів в рівних долях та вибула з власності поза їх волею, а тому після визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна та витребування його із чужого незаконного володіння від ОСОБА_4 , їх право власності на квартиру автоматично відновлюється.

Щодо скасування реєстрації обтяжень, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на майно в Державному реєстрі речових прав на майно 1636075 у виді арешту нерухомого майна, зареєстрованого приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, виданої 19 березня 2012 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, варто зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 819/1849/13-а.

Зазначене свідчить про те, що рішення районного суду постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Почерняк Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 336/22 від 22 травня 2013 року, складеного головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції м. Києва Тертичною В.В., затвердженого 23.05.2013 начальником відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції м. Києва Ярушевською І.І. при примусовому виконанні виконавчого напису від 01.03.2012, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною Вікторією Михайлівною за реєстровим номером № 387 про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів, виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною Вікторією Михайлівною 12.07.2013 та зареєстрованого в реєстрі за №1939.

Витребувати від ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) із чужого незаконного володіння на користь позивачів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) по 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), - індексний номер рішення 3925353 від 12.07.2013.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: