Номер провадження: 22-ц/813/622/22
Справа № 1519/2-1234/11
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

03.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа по цивільній справі № 1519/2-1234/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що обов`язок боржників відсутній повністю, у зв`язку з його добровільним виконанням.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2/1519/1234/2011, виданий 28.11.2012р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (т.2, а.с.211).

В апеляційній скарзі Другий Суворовський ВДВС м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.1-8).

30.11.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому він просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.3, а.с.35-36).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.3, а.с. 49, 51-53).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 12.10.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище.

Через перебування судді Цюри Т.В. у відпустці з 14.10.2022 року по 04.11.2022 року (т.3, а.с. 57), повний текст судового рішення складений 07.11.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже рік (т.3, а.с. 30-31), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно виходив із того, що згідно до заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заборгованість, яка виникла на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29.03.2012 року у справі №1519/2-1234/11, погашена в повному обсязі шляхом добровільної реалізації предмета іпотеки, а саме 1-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим гарантійним листом ПАТ КБ «НАДРА», відповідно до якого банк підтверджує, що заборгованість погашена в повному обсязі, підтверджує припинення договору іпотеки, даючи згоду на реалізацію майна, а також нотаріально посвідченою заявою уповноваженого представника банка, де також підтверджується, що заборгованість погашена в повному обсязі (т.2, а.с.190, 191).

З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.04.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ОД13/04/2008/840-К/226, на загальну суму 56 840,33 доларів США для задоволення споживчих потреб за програмою «Перше житло» - на купівлю нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , з терміном погашення - по 31.03.2028 року, зі сплатою передбачених платежів за користування кредитними коштами (далі Кредитний договір) (т.1, а.с.8-12).

22 квітня 2008 року між тими ж сторонами було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого боржник та іпотекодержатель ОСОБА_2 передала в іпотеку вищевказану квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с.13-18).

Крім того, 02.04.2008 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, інших передбачених Кредитним договором платежів, а також можливих штрафних санкцій, між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №ОД13/04/2008/978-П/226, згідно з яким ОСОБА_1 поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору в повному обсязі (т.1, а.с.56-57).

Крім того, 02.04.2008 року, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, інших передбачених Кредитним договором платежів, а також можливих штрафних санкцій, між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №ОД13/04/2008/978-П/226, згідно з яким, ОСОБА_3 поручилася за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань в повному обсязі (т.1, а.с.59-60).

Однак, боржник ОСОБА_2 встановлених Кредитним договором строків не дотримувалась, а тому станом на 27.05.2010 року виникла заборгованість у сумі 563 460, 36 грн., з яких:

- основний борг за кредитом 55 490,37 дол. США, що складає 439 783,39 грн.;

- заборгованість по відсоткам 8 888,89 дол. США, що складає 70 448,01 грн.;

- сума пені по відсоткам - 1052,22 дол. США, що складає 8 339,26 грн.;

- сума штрафу 5 664,03 дол. США, що складає 44 889,70 грн.

Крім того, 03.08.2011 року від ПАТ «КБ «Надра» надійшло уточнення позовних вимог (т.1, а.с. 161), з яких вбачалось, що загальна сума заборгованості станом на 28.07.2011 року становить 662 085,20 грн., які складаються з наступного:

- основний борг за кредитом 55 930,33 дол. США, що складає 445 820,66 грн.;

- заборгованість по відсоткам 17 604,44 дол. США, що складає 140 324,99 грн.;

- сума пені по відсоткам - 3862,95 дол. США, що складає 30 791,57 грн.;

- сума штрафу 5 664,03 дол. США, що складає 45 147,98 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2012 року позов ПАТ «КБ «Надра» був задоволений (т.1, а.с.206).

На виконання вказаного судового рішення Малиновським районним судом м. Одеси 29.03.2012 року у цивільній справі № 2/1519/1234/2011, 28.11.2012 року був виданий виконавчий лист (т.2, а.с.189).

Так, 05.08.2020 року між ПАТ КБ Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (т.2, а.с.118-122).

Крім того, 30.09.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент» (т.2, а.с.125-128).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30.04.2021 року було замінено сторону стягувача за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2012 року у вищевказаній цивільній справі, та поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання (т.2, а.с.163).

04.08.2021 року Другим Суворовським ВДВС у м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, тобто більше ніж через 8 років після постановлення рішення Малиновського районного суду м.Одеси та видачі виконавчого листа (т.3, а.с.10).

03.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа по цивільній справі № 1519/2-1234/11 таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що обов`язок боржників відсутній повністю, у зв`язку з його добровільним виконанням (т.2, а.с.187-188).

Як було вказано вище, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2/1519/1234/2011, виданий 28.11.2012 Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (т.2, а.с.211).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (далі Закону), в редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, оскільки вказаний Закон України діяв до 06.10.2016 року, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічні положення містяться і в ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 06.10.2016 року.

Згідно з ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Так, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, наведені вище підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

До такого висновку слід дійти з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно та солідарну відповідальність поручителя з боржником. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності своїх дій.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, є закінчення виконавчого провадження.

Стосовно доводів апелянта про те, на якій підставі кошти було сплачено ПАТ «КБ «Надра», якщо стягувачем на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси є ТОВ «Брайт Інвестмент», то суд апеляційної інстанції зазначає, що зобов`язання за кредитним договором виникло саме з правовідносин між ПАТ КБ «Надра» та боржником, яке було встановлено рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2012 року, а виконано 27.06.2013 року, що підтверджується матеріалами справи (т.2, а.с.190, 191).

Отже, на момент відкриття виконавчого провадження щодо стягнення грошової суми на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», зобов`язання за кредитним договором було виконано у добровільному порядку шляхом добровільної реалізації предмета іпотеки, а саме 1 кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Не заслуговують на увагу й доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції враховує Іпотеку основним зобов`язанням і зазначає, що зобов`язання припинилось у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що зобов`язання припинилось не зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, а на підставі повного виконання зобов`язання, що підтверджувалось нотаріально посвідченими доказами, про що вказано вище.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що боржник виконав у добровільному порядку рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2012 року, а тому є підстави для визнання вищевказаного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до положень ч.2 ст. 432 ЦПК України.

Та обставина, що на даний час є невиконаними зобов`язання щодо сплати виконавчого збору, в даному випадку не спростовує висновки суду першої інстанції про виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2012 року, яким позов ПАТ «КБ «Надра» був задоволений та про необхідність визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 28.11.2012 року, виданий на виконання вищевказаного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.03.2012 року у цивільній справі № 2/1519/1234/2011.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви, постановленої ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра