Номер провадження: 22-ц/813/8065/22
Справа № 521/4771/21
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», від імені якого діє адвокат Масіна Вікторія Петрівна, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про визнання суми заборгованості незаконною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надміру сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про визнання суми заборгованості незаконною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення надміру сплачених коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що з 10.09.2020 року почала отримувати від філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» письмові попередження про відключення боржника з вимогою сплатити борг у розмірі 7889,39 грн. за послуги водопостачання. З метою уникнення обмеження водопостачання позивачка сплатила зазначену суму, після чого звернулася до відповідача з заявою про роз`яснення щодо нарахованого боргу.

З отриманої на особистому прийомі відповіді позивачці стало відомо, що відповідач самостійно здійснив донарахування за поливну площу «заднім» числом, без оповіщення споживача, без отримання її згоди та всупереч укладеному та діючому договору на послуги водопостачання та водовідведення №11966 від 28.12.2004 року. Крім того, з вказаної відповіді вбачається, що відповідач за минулі три роки нараховував позивачу щоденну оплату в поливний сезон за тротуар та ґрунт у розмірі 5 л/добу на кв.м. При цьому, відповідач посилається на те, що 22.10.2020 р. ним було проведено інвентаризацію, внаслідок чого здійснено донарахування.

Позивачка вказує, що організація та порядок проведення інвентаризації регламентується постановою КМ України №419 від 28.02.2000 року «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності», згідно якого за результатами інвентаризації повинен бути складений акт, примірник якого відповідач мав би передати позивачці, чого не було зроблено.

Крім того, здійснюючи донарахування відповідач безпідставно застосував рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2003 року за № 675 «Про впорядкування розрахунків за спожиті послуги водопостачання та затвердження експлуатаційних норм водоспоживання», яке до позивача не має жодного відношення.

Таким чином, відповідач за адресою позивача самостійно збільшив поливну площу більше ніж в два рази, а саме на 235 кв.м. (177 кв.м. городу + 75 кв.м. тротуару + 160 кв. м. ґрунту) = 412 кв.м, за яку незаконно нарахував заборгованість «заднім» числом.

З огляду на викладене позивач просила суд:

- визнати суму заборгованості 7889,39 грн. за період 01.10.2017 р. по 22.10.2020 р. за особовим рахунком № НОМЕР_1 , кодом особового рахунку НОМЕР_2 станом на жовтень 2020 року необґрунтованою та незаконною;

- зобов`язати ТОВ «Інфокс» здійснювати нарахування оплати за водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004р. та згідно експлікації технічного паспорту, а саме: поливна площа у поливний сезон складає 177 кв.м.;

- стягнути з ТОВ «Інфокс» на користь позивачки незаконно нараховані і отримані з неї надмірно сплачені кошти у розмірі 7889,39 грн.,

- стягнути з ТОВ «Інфокс» на користь позивачки 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» нараховувати ОСОБА_1 оплату за послуги водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004 р. та згідно з експлікацією земельної ділянки технічного паспорту, особовий рахунок № НОМЕР_3 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти в сумі 7889,39 грн. (сім тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень та 39 копійок).

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в частині вимог про визнання суми заборгованості в розмірі 7889 грн. 39 коп. за період 01.10.2017 р. по 22.10.2020 р. за особовим рахунком НОМЕР_3 станом на 22.10.2020 р. необґрунтованою та незаконною - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 8000 гривень - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в дохід держави судовий збір в сумі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦПК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки умови щодо об`єму споживання, визначені в п. 2.4. укладеного між сторонами договору є істотними, і у встановленому законом порядку зміни до зазначеного пункту договору сторонами не вносились, тому суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність донарахування відповідачем плати за послуги водопостачання в розмірі 7889 грн. 39 коп. за період з 01.10.2017 року по 22.10.2020 р. та отримання відповідачем від позивача зазначених коштів без достатніх правових підстав.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача нараховувати позивачу оплату за послуги водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004 р. та згідно з експлікацією земельної ділянки технічного паспорту, особовий рахунок № НОМЕР_3 , а також стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 7889 грн. 39 коп.

Водночас суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання суми заборгованості в розмірі 7889 грн. 39 коп. необґрунтованою та незаконною, оскільки такий спосіб захисту порушеного права законом не передбачений та не є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 8000 грн, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на її недоведеність.

В апеляційній скарзі ТОВ «Інфокс», від імені якого діє адвокат Масіна Вікторія Петрівна, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення Малиновського районного суду м.Одеса від 04 липня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що в розумінні ст.121 ЗК України покриття двору, розташованого в межах присадибної ділянки, є її частиною, і тому на дворове покриття поширюється поняття поливної площі з установленими нормативами. Згідно наданого абонентом техпаспорту на житловий будинок виявлено, що поливна площа складає 412 кв.м., а саме: город 177 кв.м., тротуар 75 кв.м., ґрунт 160 кв.м., в результаті чого і було здійснено донарахування оскаржуваної суми в розмірі 7889,39 грн.

Крім того, при ухваленні рішення судом не враховано, що згідно п.4.1.2 договору, укладеного між сторонами 22.12.2014р., відповідач має право вносити у односторонньому порядку відповідні зміни до договору, пов`язані з виявленням нових даних, на підставі підтверджуючих документів, які впливають на розмір платежів (кількість мешканців, підвищення рівня благоустрою будинків, розміру поливної площі, площі теплиць, а також інші випадки змін кількості спожитої води споживачем). При цьому, судом надано правову оцінку тільки договору від 28.12.2004р. та не враховано наведених вище положень договору від 22.12.2014р.

Надані ОСОБА_1 заперечення, які за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу, колегія суддів до уваги не бере, оскільки в порушення ч.4 ст. 360 ЦПК України не надано доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» про визнання суми заборгованості необґрунтованою та незаконною, а також про стягнення моральної шкоди, тому предметом апеляційного перегляду відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України є рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Інфокс» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих коштів.

В судове засідання, призначене на 16 листопада 2022 року, сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 11.11.2022 року надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник ТОВ «Інфокс» в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи не надала, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлено наступне.

28 грудня 2004 року між ТОВ «Інфокс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №11966, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати позивачу послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач зобов`язалась сплачувати кошти за надані послуги відповідно з тарифами та нормативами, затвердженими місцевими органами влади. (а.с. 8).

Пунктом 7.6 вказаного договору передбачено, що на момент його укладання за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано три особи, а площа земельної ділянки складає 177 кв.м.

Згідно технічного паспорту на вказаний будинок, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 03.07.2003 року, загальна площа земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , складає 554 кв. м., в тому числі - під будівлею 142,00 кв.м., тротуар 75 кв.м., ґрунт 160 кв.м., під городом 177 кв.м. (а.с. 9-14).

Як вбачається з повідомлення про борг від філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», адресованого абоненту ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 наявна заборгованість зі сплати послуг з водовідведення та водопостачання у загальному розмірі 7889,39 гривень. (а.с.15)

11.11.2020 року ОСОБА_1 було сплачено на користь відповідача 7900 грн., що підтверджується копією відповідної квитанції (а.с.15).

03.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася ТОВ «Інфокс» з заявою, у якій просила повідомити, на якій підставі була збільшена поливна площа, на розмір якої в сезон поливу нараховується абонентська плата, а також просила надати роздруківку суми боргу в розмірі 7889,39 грн, зазначивши за який період була нарахована вказана сума. (а.с.16)

Листом від 21.12.2020 року за №4837-13прив ТОВ «Інфокс» повідомив ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 на її ім`я, нарахування здійснювалось по нормі споживання на 2 особи, з врахування площі поливу 177 кв.м. Після проведеної інвентаризації від 22.10.2020, згідно технічного паспорта, встановлено що поливна площа становить не 177 кв.м., а 412 кв.м. (город -177 кв.м., тротуар - 75 кв.м., ґрунт 160 кв.м.), у зв`язку із цим за поливну площу зроблено донарахування у межах позовної давності з 01.10.2017 на суму 7757,23 грн.

Вважаючи свої права порушеними внаслідок протиправного, на думку позивача, збільшення ТОВ «Інфокс» розміру поливної площі зі 177 кв.м. до 412 кв.м. та, як наслідок, безпідставного нарахування боргу в сумі 7757,23 грн, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як передбачає п. 5 ч. 1 ст. 1Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. 12 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частинами 1, 2 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Як встановлено судом, 28.12.2004 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» укладено договір №11966 на послуги водопостачання та водовідведення (далі договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що розрахунок обсягів спожитої води здійснюється за показаннями приладу обліку води. У разі відсутності приладу обліку води, розрахунок послуг водокористування тимчасово здійснюється за нормативами, затвердженими місцевими органами державної виконавчої влади.

Згідно п.3.4.8 договору у випадку зміни кількості проживаючих, поливної площі, наявності або припинення дії пільг та інших змін, пов`язаних зі зменшенням або збільшенням обсягів водоспоживання, а також підключення до міської системи каналізації абонент в місячний термін з моменту виникнення змін зобов`язаний письмово повідомити про це та з`явитися у «Водоканал» з підтверджуючими документами для звірки сплачених рахунків та перерахунку кількості спожитої води (технічним паспортом, довідкою про склад сім`ї, копією правовстановлюючих документів на домоволодіння тощо).

У розділі 7 зазначеного договору сторони дійшли згоди щодо додаткових умов.

Так, згідно п.7.1 договір діє з моменту підписання протягом одного календарного року.

Якщо за місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не виразила бажання його розірвати, він вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах. (п.7.2 договору)

Пунктом 7.7 договору визначено, що на момент його укладання площа земельної ділянки згідно технічного паспорта складає 177 кв.м.

З наведених обставин слідує, що з 28.12.2004 року, тобто з моменту підписання наведеного вище договору, між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» досягнуто згоди щодо усіх істотних умов відносно водопостачання та водовідведення за адресою споживача АДРЕСА_1 . При цьому, сторонами визначено розмір поливної площі земельної ділянки 177 кв.м., що узгоджується з відомостями про розмір городу, зазначеними у технічному паспорті на домоволодіння.

Крім того, з наданого відповідачем розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_3 вбачається, що за період з 01.10.2017р. по 30.11.2020р. плата за послуги з водопостачання ОСОБА_1 нараховувалась відповідачем виходячи з поливної площі 177 кв.м. (а.с.18-19)

Обґрунтовуючи правомірність збільшення розміру поливної площі в односторонньому порядку та, як наслідок, правильність здійсненого донарахування плати за водопостачання в сумі 7757,23 грн, відповідач посилається на рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2003р. №675 «Про впорядкування розрахунків за спожиті послуги водопостачання та затвердження експлуатаційних норм водоспоживання». Пунктом 5.11 додатку до вказаного рішення встановлено норму витрат води за полив садів та присадибних ділянок у кількості 5 літрів на 1 кв.м. у добу.

За позицією відповідача, оскільки поняття «присадибна ділянка» включає в себе, крім городу, також і покриття двору, тому поливну площу належної позивачці земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , слід обчислювати у розмірі 412 кв.м., яка згідно технічного паспорта включає в себе: город 177 кв.м.; тротуар 75 кв.м.; грунт 160 кв.м.

При цьому, до вказаних висновків відповідач дійшов за наслідками проведеної 22.10.2020 року інвентаризації, на підтвердження чого надано копію акту №374. (а.с.58)

Суд першої інстанції правильно визнав вказану позицію відповідача необґрунтованою, оскільки, як було зазначено вище, умови виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати за послуги з водопостачання та водовідведення були врегульовані сторонами у договорі від 28.12.2004 року, на момент укладання якого рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2003р. №675, на яке посилається ТОВ «Інфокс», вже було чинним.

При цьому, права Водоканалу на збільшення розміру поливної площі в односторонньому порядку, або можливості збільшення такої площі за наслідками проведеної інвентаризації умови договору від 28.12.2004 року не містять.

Натомість, пунктом 7.4 договору передбачено, що його умови мають однакову обов`язкову силу для сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою з обов`язковим складанням письмового документу. Письмовий документ зі змінами та доповненнями складається в двох екземплярах і є невід`ємною частиною цього договору.

Проте, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано письмового документу про зміну умов договору від 28.12.2004 р. щодо розміру поливної площі ОСОБА_1 , який був би погоджений обома сторонами.

Посилання відповідача на умови договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 22.12.2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.59-60), апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказаний договір не підписаний споживачем ОСОБА_1 , а тому не може вважатися укладеним.

Оскільки відповідачем в односторонньому порядку змінено розмір поливної площі, яка використовується для обчислення плати ОСОБА_1 за водопостачання та водовідведення у поливний сезон, що суперечить вимогам укладеного між сторонами договору №11966 від 28.12.2004 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність донарахування відповідачем плати за послуги водопостачання за період з 01.10.2017р. по 22.10.2020р.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч.1 ст.903 ЦК України)

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч.1 ст.906 ЦК України)

Враховуючи, що суму заборгованості в розмірі 7757,23 грн сплачено ОСОБА_1 на виконання умов договору з водопостачання та водовідведення, проте судом встановлено нарахування вказаної суми відповідачем всупереч умов договору, тому відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України зазначені кошти підлягають стягненню з ТОВ «Інфокс» на користь позивачки.

Разом з тим, суд вважає безпідставним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, якою передбачено обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Аналіз норми ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. При цьому, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Оскільки спірні правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» врегульовані договором, тому сплачені позивачкою на його виконання кошти не можуть вважатися «безпідставно набутим майном» у розумінні ст. 1212 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. (ч.1 ст.376 ЦПК України)

Згідно ч.4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення з ТОВ «Інфокс» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 7757,23 грн, проти помилився з мотивами такого стягнення, тому рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.07.2022 року в цій частині слід змінити, виклавши підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з ТОВ «Інфокс» коштів в сумі 7757,23 грн у редакції цієї постанови.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції стягнуто на користь позивачки суму в розмірі 7889,39 грн, яка включає в себе незаконно нараховані відповідачем кошти в сумі 7757,23 грн, а також суму заборгованості, нараховану за жовтень 2020 року в розмірі 132,16 грн.

Враховуючи, що предметом спору у дані справі є правомірність нарахування відповідачем заборгованості в сумі 7757,23 грн, яка виникла внаслідок збільшення водоканалом в односторонньому порядку розміру поливної площі позивачки, тому рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Інфокс» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 132,16 грн, нарахованих поза межами поливного періоду, є необґрунтованим.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача коштів в сумі 7889,39 грн не відповідають фактичним обставинам справи,Ю тому рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачених коштів в сумі 7889,39 грн слід змінити, зменшивши суму стягнутих коштів з 7889,39 грн до 7757,23 грн.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ТОВ «Інфокс» нараховувати ОСОБА_1 оплату за послуги водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004р. та згідно з експлікацією земельної ділянки технічного паспорту, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача нараховувати оплату за послуги водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004р. та згідно з експлікацією земельної ділянки технічного паспорту суд першої інстанції не врахував, що вказані вимоги стосуються прав та інтересів ОСОБА_1 , які можуть бути порушені у майбутньому, а тому вказана вимога не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» нараховувати оплату за послуги водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004р. та згідно з експлікацією земельної ділянки, технічного паспорту, особовий рахунок № НОМЕР_3 слід скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч.13 ст.141 ЦПК України)

Оскільки внаслідок перегляду рішення судом апеляційної інстанції скасовано рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04.07.2022р. в частині зобов`язання ТОВ «Інфокс» вчинити певні дії та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог, тому сума стягнутого судом першої інстанції з відповідача судового збору у розмірі 1816,00 грн підлягає зменшенню до 908,00 грн.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому частина сплаченої ТОВ «Інфокс» до суду апеляційної інстанції суми судового збору згідно ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає компенсації у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, у розмірі пропорційно задоволених вимог, в сумі 1362,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141,367,374,376,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», від імені якого діє адвокат Масіна Вікторія Петрівна, задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» нараховувати ОСОБА_1 оплату за послуги водопостачання згідно з договором №11966 від 28.12.2004р. та згідно з експлікацією земельної ділянки, технічного паспорту, особовий рахунок № НОМЕР_3 скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 7889,39 грн змінити, зменшивши суму стягнутих коштів з 7889,39 грн до 7757,23 грн (сім тисяч сімсот п`ятдесят сім грн. 23 коп), а також виклавши підстави для їх стягнення у відповідності до мотивувальної частини цієї постанови.

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши суму стягнутого з ТОВ «Інфокс» в дохід держави судового збору з 1816,00 грн до 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп).

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Інфокс» витрати по сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції в сумі 1362,00 грн (одна тисяча триста шістдесят дві грн. 00 коп) в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про визнання суми заборгованості необґрунтованою та незаконною, а також про стягнення моральної шкоди не переглядалося як таке, що не оскаржене.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ Л.В.Пузанова

________________ Т.Г.Чорна