Справа № 352/1560/21
Провадження № 2/352/105/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Таргоній Вадим Миколайович, до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Таргоній В.М. 03.08.2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що 07.08.2020 р. на головній колії станції «Єзупіль» на ділянці Львів Івано-Франківськ Львівської залізниці, що проходить в смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області, поїзд № 3505 у складі тепловоза № 2ТЕ10М-2661 та 51 вантажного вагонів під керуванням машиніста ОСОБА_2 скоїв наїзд на позивача ОСОБА_1 , який внаслідок цього отримав тяжкі травми. 07.08.2020 р. за фактом даної ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000343 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 17.09.2020 р. вказане кримінальне провадження закрито. Як зазначено в ухвалі ВССУ від 30.05.2016 р. у справі № 607/18544/14-ц, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Умисел потерпілого та непереборна сила, за наявності яких власник джерела підвищеної небезпеки не відповідає за заподіяну шкоду, відсутні. Для виникнення обовязку з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідні: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Обидва ці елементи встановлені у ході досудового розслідування кримінального провадження. Власником тепловоза № 2ТЕ10М-2661 є регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», а ОСОБА_2 , який керував потягом, працює у власника джерела підвищеної небезпеки на посаді машиніста. Тому відповідач відповідно до вимог ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1172 ЦК України має відшкодувати позивачу моральну шкоду, спричинену внаслідок отриманих у результаті ДТП тяжких травм. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з отриманими тяжкими травмами, перенесенні сильного емоційного стресу, втраті постійної роботи, отриманні першої групи інвалідності, потребі стороннього догляду, тяжкості вимушених змін у житті, порушенні назавжди звичайного ритму життя, значному погіршенні психологічного та фізичного стану, що додає моральних страждань. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 100000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні у режимі відеоконференції позов підтримав та просив його задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, посилаючись на те, що постановою слідчого від 17.09.2020 р., якою закрито кримінальне провадження за фактом наїзду поїзда № 3505 у складі тепловоза № 2ТЕ10М-2661 та 51 вантажного вагонів під керуванням машиніста ОСОБА_2 на позивача ОСОБА_1 , який спав у сидячому положенні на краю перону і залізничного полотна та отримав тілесні ушкодження, встановлено відсутність вини залізниці у заподіянні позивачу шкоди. Досудовим слідством встановлено, що машиніст ОСОБА_2 , побачивши у межах видимості прожектора людину, яка перебувала між пероном і колією, одразу подав сигнал великої гучності та застосував термінове гальмування, після чого повідомив чергового по станції Єзупіль, який викликав ШМД та поліцію. Вказаною постановою доведено порушення позивачем вимог п. 2.5, 2.6, 2.7, 2.16, 2.19 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та отримання ним тілесних ушкоджень з власної необережності. Тому груба необережність потерпілого, яка є підставою для зменшення розміру шкоди або відмови у стягненні шкоди, має бути врахована у даному випадку. Просила у позові відмовити.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, матеріали кримінального провадження № 0000343 від 07.08.2020 р., суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що 07.08.2020 р. близько 02 год. на головній колії станції «Єзупіль» на ділянці Львів Івано-Франківськ Львівської залізниці, що проходить у смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області, поїзд № 3505 у складі тепловоза № 2ТЕ10М-2661 та 51 вантажного вагонів під керуванням машиніста ОСОБА_2 скоїв наїзд на позивача ОСОБА_1 , який спав у сидячому положенні на краю перону і залізничного полотна. Внаслідок наїзду позивач отримав тілесні ушкодження та госпіталізований у КНП «Івано-Франківська ОКЛ».

За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000343 від 07.08.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України, та розпочато досудове розслідування, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.1 к. п.).

Постановою слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника СВ Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Приймака Л.Я. від 17.09.2020 р. дане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.276 КК України (а.с.9-11).

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 у порушення вимог п. 2.5, 2.6, 2.7, 2.16, 2.19 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 р. № 54, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.03.1998 р. за № 193/2633, знаходився на залізничній колії та краю платформи під час руху поїзда (спав у сидячому положенні між платформою та колією), на сигнал великої гучності не реагував, був виявлений у межах видимості прожектора на такій відстані, яка була недостатньою для попередження наїзду на нього, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, тобто отримав їх з власної необережності.

Судом встановлено, що внаслідок наїзду поїзда позивач отримав відкриту проникаючу черепно-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня, множинні переломи кісток склепіння черепа зі зміщенням кісткових уламків справа, перелом лобної пазухи, забійну рану м`яких тканин тім`яної ділянки голови справа, двобічний травматичний пневмогемоторакс.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, які відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.07.1995 р. за № 255/791, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Івано-Франківська ОКЛ» з 07.08.2020 р. до 18.09.2020 р., що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1031520 (а.с.24).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 228162 позивачу ОСОБА_1 із 30.11.2020 р. встановлено першу групу інвалідності, останній потребує стороннього догляду (а.с.25).

Після наїзду поїзда позивач втратив постійну роботу у ТзОВ «МЖК Експрес-24», з 03.12.2020 р. він звільнений з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с.19-23).

Власником тепловоза (локомотиву) № 2ТЕ10М-2661 Б є виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Чернівці» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.14).

ОСОБА_2 , який керував потягом, працює у власника джерела підвищеної небезпеки на посаді машиніста (а.с.16).

Вказаних обставин відповідач не оспорював.

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

У відповідності з вимогами ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

У відповідності з вимогами ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки не довів умислу потерпілого або дії непереборної сили, за наявності яких власник джерела підвищеної небезпеки не відповідає за заподіяну шкоду.

З урахуванням встановлених обставин, а саме: порушення ОСОБА_1 вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебування останнього на залізничній колії та краю платформи під час руху поїзда (спав у сидячому положенні між платформою та колією), не реагування ОСОБА_1 на сигнал великої гучності, виявлення останнього у межах видимості прожектора на такій відстані, яка була недостатньою для попередження наїзду на нього, суд вважає, що у даному випадку мова йде за грубу необережність потерпілого ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що внаслідок наїзду поїзда позивачу завдана моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з отриманими тяжкими травмами, душевних стражданнях внаслідок перенесення сильного емоційного стресу, втрати постійної роботи, отримання першої групи інвалідності, потреби у сторонньому догляді, тяжкості вимушених змін у житті, порушення звичайного ритму життя, значного погіршення психологічного та фізичного стану.

Виходячи з вимог розумності та справедливості, керуючись принципом співмірності, з урахуванням глибини фізичних і душевних страждань позивача, його грубої необережності, яка є підставою для зменшення розміру відшкодування, суд визначає розмір грошового відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди у 50 000 грн.

Суд зазначає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу вказану суму моральної шкоди без урахування обовязкових податків та зборів, що їх відповідач має сплатити у бюджет відповідно до вимог пп. а) пп. 164.2.14 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 500 грн.

Решту судового збору в розмірі 500 грн. пропорційно до відхиленої частини позову компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 23, 1167 ч.2 п.1, 1168 ч.1, 1172 ч.1, 1187 ч. 1, 2, 5, 1193 ч.2 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Таргоній Вадим Миколайович, до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , у користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди,без урахування сплати обовязкових податків та зборів.

У решті позову на суму 50 000 грн. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 500 (пятсот) грн.

Компенсувати решту судового збору в розмірі 500 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», 03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, .

Представник відповідача: Войцеховська Наталія Ярославівна, с. Вовчинець, вул. Бугая, 48, Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складено 21.04.2022 р.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ