Справа № 461/9080/15-ц Головуючий у 1 інстанції Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/443/18 Доповідач в 2-й інстанції Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Савуляка Р.В., Шеремети Н.О.

Секретар Салата Я.І.

З участю: представника позивача АТ ДЕІБ України»-адвоката Ільїнової І.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції цивільну справу № 461/9080/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , треті особи: ПрАТ «Галичина», ПАТ «Ковельмолоко» про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 151213К8 від 20.03.2013 року, №151214К5 від 06.03.2014 року, №151407К37 від 21.08.2008 року та №151208К34 від 25.06.2008 року з додатковими угодами та договорам укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151213N2 від 20.03.2013 року у розмірі 20 231 816,26 (двадцять мільйонів двісті тридцять одна тисяча вісімсот шістнадцять, 26) доларів США та 182 855 595,54 (сто вісімдесят два мільйони вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 3654,00 грн. сплаченого судового збору.

12 травня 2022 року особа, що не брала участі у справі ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування дійсних обставин справи, таким, що порушує його права та інтереси. Звертає увагу, що предметом спору є стягнення заборгованості за кредитними договорами №1512К8 від 20.03.2013 року, №151407К37 від 21.08.2008 року та №151208К34 від 25.06.2008 року, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 151213N2 від 20.03.2013 року з відповідача ОСОБА_2 , як поручителя за договором №151213Р12 від 25.03.2013 року. ОСОБА_1 є також поручителем по даних кредитних договорах , які були укладені в рамках Генеральної кредитної угоди № 151213N2 від 20.03.2013 року, а відтак стверджує, що вказане судове рішення безпосередньо зачіпає його права.

Зазначає, що після укладення договору поруки (25.03.2013 ) до Генеральної кредитної угоди від 20.03.2013р. №151213N2, Кредитних договорів №151213К8 від 20.03.2013, №151407К37 від 21.08.2007 та №151208К34 від 25.06.2008 неодноразово вносились зміни, внаслідок чого було збільшено відповідальність поручителя ОСОБА_2 .

Поручитель ОСОБА_3 як сторона договору поруки в жодному вигляді не надавав згоди на внесення змін до Генеральної кредитної угоди та Кредитних договорів, які збільшують основне зобов`язання та відповідно обсяг відповідальності поручителя. У зв`язку із цим укладений договір поруки вже був припинений на підставі ч.1 ст.559 ЦК України на час звернення позивача до суду з позовом, а відтак у позові належало відмовити в повному обсязі. Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення,яким у задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовити.

Представником позивача-адвокатом Ільїновою І.В. подано клопотання про закриття апеляційногопровадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що ані в мотивувальній, ані в резолютивній частині оскаржуваного рішення будь-яких висновків щодо прав та обов`язків апелянта не міститься і таке питання судом першої інстанції не вирішувалось. Жодних доказів того, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 ним не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Ільїнової І.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її: 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою до справи особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 237/6159/18.

Матеріалами справи та судом встановлено, що між ПАТ «ДЕІБУ», ПАТ «Галичина» ( позичальник-1, ПрАТ «Галичина») та ПАТ «Ковельмолоко» (далі по тексту ПрАТ «Ковельммолоко», позичальник-2) укладено Генеральну кредитну угоду № 151213N2 від 20 березня 2013 року із змінами і доповненнями ( далі по тексту Генеральна угода).

В рамках Генеральної угоди між АТ «Укрексімбанк» та ПрАТ «Галичина» укладено чотири Кредитні договори, а саме:

Кредитний договір № 151213К8 від 20.03.2013 року із змінами і доповненнями ( далі по тексту Кредитний договір № 151213К8., Кредитний договір № 151214К5 від 06.03.2014 року із змінами та доповненнями ( далі по тексту Кредитний договір № 151214К5), Кредитний договір № 151407К37 від 21.08.2007 року із змінами та доповненнями ( далі по тексту Кредитний договір № 151407К37),Кредитний договір № 151208К34 від 25.06.2008 року із змінами і доповненнями ( далі за текстом Кредитний договір № 151208К34).

Відповідно до умов Кредитних договорів позичальник-1 та позичальник-2 взяли на себе зобов`язання погашати надані їм кредити, сплачувати проценти за кредитом, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов`язання, встановлені Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Кредитними договорами, які укладені в рамках Генеральної угоди, між позивачем, позичальником та ОСОБА_2 ( далі по тексту поручитель) було укладено Договір поруки № 151213 Р12 від 25.03.2013 року ( далі по тексту- Договір поруки).

З метою забезпечення виконання Позичальниками зобов"язань за Кредитними договорами, які укладені в рамках Генеральної угоди, між Позивачем, Позичальниками та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 151213Р13 від 25 березня 2013 року.

Відтак, судом встановлено, що з кожним поручителем позивач уклав окремий договір поруки, а тому поручителі не є солідарними боржниками між собою. Кожен з них несе солідарну відповідальність тільки з позичальником.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом ч.1,2 ст.554 ЦК у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує особа, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав та інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Із змісту оскаржуваного судового рішення не встановлено, яким чином порушені права, інтереси та обов`язки апелянта, оскілки таким стягнуто заборгованість лише з ОСОБА_2 .

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 містять доводи щодо порушення прав ОСОБА_2 , однак такі не є підставою для перегляду рішення за апеляційною скаргою особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 оскаржив рішення у даній справі самостійно. Крім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є солідарними боржниками, оскільки з кожним з них банком укладено окремий договір поруки, а тому права ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням не порушуються.

Приймаючи до уваги, викладені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з апеляційною скаргою, будь-яких належних та допустимих доказів того, що оскаржуваними судовими рішеннями порушені його права не надав.

Відповідно до п.3 ч.1ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: п.3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст.362 ч.1 п.3 Цивільного процесуального кодексу України, -суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ПрАТ «Галичина», ПАТ «Ковельмолоко» про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

Н.О.Шеремета