Постанова

Іменем України

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 757/46995/17-ц

провадження № 61- 7236св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрні системні технології»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козачук Микита Олександрович, на постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрні системні технології» (далі - ТОВ «Аграрні системні технології»),про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 як з поручителя відповідно до договору поруки від 27 грудня 2013 року, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 27 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана» (далі - ПрАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана»).

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у складі судді Литвинової І. В. провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв`язку з припиненням поруки ОСОБА_1 унаслідок припинення основного зобов`язання за кредитним договором від 27 грудня 2013 року, вимоги за яким є погашеними в силу закону та ухвали Господарського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року, відсутній предмета спору, а отже, є підстави для закриття провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Ухвалу суду першої інстанції скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливе лише у судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливе на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 741/1177/18).

Поряд із цим, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте наведеного суд першої інстанції не врахував, дійшов передчасного та помилкового висновку про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з висновками апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати прийняту цим судом постанову із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

04 листопада 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. На даний час порука ОСОБА_1 є припиненою внаслідок припинення основного зобов`язання (кредитного договору від 27 грудня 2013 року), вимоги за яким є погашеними в силу закону та ухвали Господарського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року у справі № 911/1540/18.

З огляду на припинення основного зобов`язання та, як наслідок припинення поруки, на даний час спірні питання між позивачем та відповідачем відсутні, що є підставою для закриття провадження у справі за пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

При цьому стаття 255 ЦПК України не встановлює жодних додаткових вимог для закриття провадження у справі з мотивів відсутності предмета спору, зокрема відсутності предмета спору на певний час (до подачі позову, до відкриття провадження у справі або після нього тощо), наявності певної стадії розгляду справи (підготовче засідання або розгляд справи по суті).

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував наведену норму закону та не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), від 25 лютого 2020 року у справі № 18/266, у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 906/1290/15, від 05 лютого 2020 року у справі № 465/7493/13, від 17 червня 2020 року у справі № 715/974/13-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 760/33625/18.

Апеляційний суд помилково послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 741/1177/18, та не врахував практики Верховного Суду, викладеної у постановах від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/7186/19, від 18 березня 2021 року у справі № 911/802/20, відповідно до якої процесуальний закон не вказує на неможливість закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на стадії підготовчого засідання.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому до Верховного Суду відзиві АТ «ПриватБанк» заперечує проти доводів касаційної скарги ОСОБА_1 та просить залишити її без задоволення, а прийняту апеляційним судом постанову - без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Вказує на те, що між сторонами існує спір щодо заборгованості за кредитними зобов`язаннями, які не припинені, а тому закриття провадження у справі суперечитиме принципу верховенства права.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, з яких виходив суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі з підстав відсутності предмета спору.

Предметом розгляду у справі є стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 як з поручителя, відповідно до договору поруки від 27 грудня 2013 року, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 27 грудня 2013 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03 червня 2019 року у справі № 911/1540/18 кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 319 772 197,59 грн як такі, що забезпечені заставою майна боржника, та 24,00 грн, вирішено відхилити.

Постановою Північного апеляційного господарський суду від 02 вересня 2019 року у справі № 911/1540/18 апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 03 червня 2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 911/1540/18 ухвалу Господарського суду Київської області від 03 червня 2019 року та постанову суду апеляційної інстанції від 02 вересня 2019 року скасовано у частині відхилення кредиторських вимог АТ КБ «ПриватБанк», а справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

При повторному розгляді вимог АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 27 грудня 2013 року ухвалою Господарського суду Київської області від 12 червня 2020 року у справі № 911/1540/18 відхилено кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 319 772 197,59 грн як такі, що забезпечені заставою майна боржника, та 24,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року у справі № 911/1540/18 затверджено мирову угоду, укладену 07 жовтня 2019 року між ТОВ «Аграрні системні технології» та його кредиторами у редакції, яка викладена в зазначеній ухвалі.

Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, який було введено ухвалою Господарського суду Київської області від 02 серпня 2018 року, провадження у справі № 911/1540/18 про банкрутство ТОВ «Аграрні системні технології» закрито. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи із відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Ухвала Господарського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року у справі № 911/1540/18 залишена без змін за результатами перегляду судами апеляційної та касаційної інстанцій (постанови Північного апеляційного господарського суду від 19 лютого 2020 року у справі № 911/1540/18 та Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 911/1540/18).

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов висновку, що порука припинена внаслідок припинення основного зобов`язання за кредитним договором від 27 грудня 2013 року, вимоги за яким є погашеними в силу ухвали Господарського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року у справі № 911/1540/18, і, як наслідок, дійшов висновку про відсутність юридичного спору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звернувшись до суду у серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» порушувало питання про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 як з поручителя відповідно до договору поруки від 27 грудня 2013 року, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 27 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПрАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана».

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання

або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову,

а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

У постанові Верховного Суду у складі О`бєднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) викладено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Також у зазначеній постанові Верховним Судом викладений висновок, що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливе на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову

та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами

у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку, що порука ОСОБА_1 припинена внаслідок припинення основного зобов`язання за кредитним договором, вимоги за яким є погашеними, у зв`язку з чим предмет спору між сторонами щодо стягнення заборгованості відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Пунктами 1 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України встановлено,

що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

У контексті завдань цивільного судочинства (статті 2, 4 ЦПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів позивача.

Отже, особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам), є предметом судового захисту.

Мотивуючи постанову про направлення справи до суд першої інстанції для продовження розгляду, апеляційний суд, серед іншого, вказав,

що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні,

а не при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до матеріалів справи та згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року відкрито позовне провадження у справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Аграрні системні технології», про стягнення заборгованості. Підготовче судове засідання призначено на 02 липня 2018 року.

Надалі ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/15335/17.

У Єдиному державному реєстрі відсутні відомості про закриття підготовчого засідання, матеріали справи такої ухвали суду не містять.

Ухвала про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, постановлена Печерським районним судом м. Києва 28 січня 2021 року.

Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком апеляційного суду, оскільки закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав,

це: 1) відмова від позову, 2) визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України (частина четверта статті 200 ЦПК України).

Водночас висновок апеляційного суду про те, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе лише в разі, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову, є помилковим, оскільки закриття провадження з цієї підстави можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, що між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Проте помилковість такого висновку апеляційного суду не призвела до неправильного вирішення питання щодо підстав та умов, за яких скасовано ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, а справу направлено для продовження розгляду.

Крім того, з дій сторін, зокрема дій позивача, спрямованих на оскарження судових рішень як у цій справі, так і у справах, які розглядаються в порядку господарського судочинства (справа № 911/1540/18 про банкрутство ТОВ «Аграрні системні технології», справа № 910/15335/17 про стягнення заборгованості) вбачається наявність спору щодо заборгованості, з приводу якої між сторонами залишились неврегульовані питання.

Закриваючи провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, суд першої інстанції фактично припинив поруку ОСОБА_1 внаслідок припинення основного зобов`язання за кредитним договором, вимоги за яким вважав погашеними, що підлягало перевірці й встановленню під час розгляду справи та могло, за певних установлених, обставин бути підставою для відмови у позові по суті вимог про стягнення заборгованості.

Доводи касаційної скарги про наявність різної практики щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України не спростовують правильність висновків апеляційного суду щодо підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19 (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20), конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у згаданій постанові від 20 вересня 2021 року погодився з висновком апеляційного суду, за яким закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливе лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки закриття провадження можливе на цій стадії процесу з двох підстав, це: 1) відмова від позову, 2) визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України (частина четверта 200 ЦПК України).

За таких обставин посилання у касаційній скарзі на те, що процесуальний закон не вказує на неможливість закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на стадії підготовчого засідання, є безпідставними.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), під час вирішення тотожних спорів врахуванню підлягає саме остання позиція суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк