Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2022 Справа №607/23105/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря М.О. Мокрій

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Поліщук К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської початкової школи № 1 Тернопільської міської ради про визнання протиправним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення коштів за час вимушеного прогулу , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Тернопільської початкової школи № 1 Тернопільської міської ради, просить визнати протиправним і скасувати наказ від 29.11.2021 р. №55 -к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 », стягнути з відповідача в свою користь середній заробіток за час відсторонення від роботи. Позов мотивовано тим, що позивач працює в Тернопільській початковій школі № 1 Тернопільської міської ради вихователем продовженого дня. З листопада 2021 р. на підставі наказу від 29.11.2021 р. №55-к, її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання. Вважає наказ незаконним. Звертає увагу суду, що позивачкою було надано результат тестування після хвороби COVID-19, котрим підтверджено наявність антитіл, вимагання відповідачем від позивача інформації про щеплення є втручанням в приватне життя, а застосування при цьому такого репресивного засобу впливу як відсторонення від роботи є протизаконним примусом до відмови від захисту конституційних прав. Вважає, що її право на працю незаконно обмежили всупереч Конституції України, яка має найвищу юридичну силу. Вважає, що постанова КМУ від 19.12.2020 року №1236 із змінами і незаконною, такою що не відповідає Конституції України, а тому не підлягає виконанню. Відповідно і накази МОЗ №2153 від 04.10.2021 року та від 01.11.2021 року запроваджені на період дії незаконного карантину є незаконними та не підлягають виконанню. На підставі аналізу наказів МОЗ та характеристик лікарських засобів ВООЗ, робить висновок про їх клінічне випробування на пацієнтах з метою дослідження їх оцінки на ефективність та безпечність. Вважає, що її відсторонено не на підставі закону, а на підставі підзаконного акта, що суперечить статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб».

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі

Представник відповідача надав суду відзив на позов не надав, разом з тим позов заперечив, у вступному слові просить вимогу ОСОБА_2 відхилити за безпідставністю оскільки - на виконання наказу МОЗ України адміністрацією школи повідомлено усіх вчителів, в тому числі, позивача про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 на підставі наказу МОЗ України. Згідно даного попередження просили надати документ, який підтверджувати наявність профілактичного щеплення від COVID -19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 р. №595. У встановлений строк позивач не надав документу, який підтверджував би наявність хоча б однієї дози профілактичного щеплення від COVID-19, та доказів, що у позивача були наявні протипоказання щодо щеплення. У зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів щодо наявності профілактичного щеплення від COVID -19 або довідки про наявність абсолютних протипоказань, відповідач, на виконання вимог п. 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом (далі - постанова КМУ № 1236) відсторонив позивача від роботи без збереження заробітної плати.

Наказ винесений на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", пункту 41-6 постанови КМУ №1236, наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням". Зауважує, що позивач працює на посаді включеній до переліку професій, що підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення, не має протипоказань до вакцинації, а відтак керівник школи зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства відсторонити ОСОБА_3 від роботи. Звертає увагу суду, що вимога про надання сертифікату про профілактичне щеплення проти COVID-19 або медичного висновку про протипоказання не є втручанням в особисте життя та не порушує медичну таємницю.

Розглянувши справу, Судом досліджено такі докази та встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 працює вихователем групи продовженого дня Тернопільської початкової школи № 1 Тернопільської міської ради.

Наказом директора школи від 29.11.2021 р. №55 -к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 », позивача відсторонено від роботи з 29.11.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19. З цим наказом позивач ознайомився, про що засвідчив власним підписом.

У пунктах "а", "б" статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року N 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік N 2153), й посада позивача потрапляє до цього переліку.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком N 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком N 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відстороненню від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У постанові від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 прямо передбачено діючим законодавством.

Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем надано не було. Позивача заздалегідь було попереджено роботодавцем про обов`язковість щеплення працівників проти COVID-19. Таке попередження було оформлене письмово та доведено до позивача. Відсторонення позивача від роботи відбулось шляхом видання наказу про таке відсторонення із зазначенням строку відсторонення до усунення причин, що його зумовили. Позивача було ознайомлено із наказом під підпис.

Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на існуючий відсоток смертності від COVID-19, потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.

Держава, встановивши відсторонення певних категорій працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей чи інших груп населення, які є найбільш уразливі.

Отже, право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовився від обов`язкового щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець діяв на підставі, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним.

Суд також наголошує, що позивачем не доведено, що наявний у неї рівень антитіл, свідчив про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації від COVID-19.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу.

При цьому, суд зауважує, що бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що в законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Щодо доводів позивача про сумнівність ефективності вакцини, то ЄСПЛ посилається на загальний консенсус щодо життєвої важливості такого заходу та засобу захисту населення від хвороб, які можуть мати серйозні наслідки для здоров`я людини та які в разі серйозних спалахів можуть викликати проблеми в суспільстві. Зважаючи на те що частота ускладнень є досить незначною, однак безсумнівно, їх виникнення є досить загрозливим для здоров`я людини, органи Конвенції підкреслили важливість прийняття необхідних запобіжних заходів перед вакцинацією… Очевидно, це стосується перевірки в кожному окремому випадку можливих протипоказань. Це також відноситься до моніторингу безпеки застосовуваних вакцин. У кожному з цих аспектів Суд не вбачає підстав ставити під сумнів адекватність національної системи вакцинації. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів».

Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивач, котрий відмовився від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке (п. 306): «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

Отже, право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки він відмовився від обов`язкового щеплення та не надав будь-яких доказів, що наявний стан його здоров`я є перешкодою для вакцинації.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтею 46 КЗпП України, статтею 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. ст. 81, 89, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Тернопільської початкової шкоди № 1 Тернопільської міської ради (вул. Л.Українки, 12 а м. Тернопіль) про визнання протиправним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення коштів за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня cкладання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк