Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2934/20
номер провадження 2/695/128/22

21 листопада 2022 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених аліментів,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених аліментів.
Свої вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач мотивує тим, що він із відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5 . 02 вересня 2005р. шлюб було розірвано.
У Золотоніському відділі ДВС перебувало виконавче провадження за №48423157 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 до досягнення дитиною повноліття. 20.03.2019р. вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку із повноліттям дитини, однак залишилась заборгованість в сумі 3413 грн. 56 коп.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.05.2018р. з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини на період навчання в Черкаському державному бізнес коледжі.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 01.10.2019р. було роз`яснено рішення суду від 25.05.2018р., а саме встановлено, що рішення суду розповсюджується на період навчання дитини у Черкаському бізнес коледжі, тобто до 30.06.2018р.

Крім того, рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.03.2020р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення із позивача аліментів на дитину, яка продовжує навчання за період з 01.09.2018р. по 30.06.2020р. було відмовлено виходячи з того, що з ОСОБА_1 безпідставно продовжувались стягуватись аліменти після припинення навчання дочки в Черкаському бізнес коледжі.

За таких обставин позивач вважає, що з нього безпідставно стягувались аліменти в рамках виконавчого провадження АСВП № 56689343 по виконавчому провадженні №48423157, а також аліменти після закінчення строку їх стягнення по виконавчому провадженні АСВП № 56689343, а тому позивач вважає, що із нього було надмірно стягнуто аліменти. При цьому позивач провівши самостійно розрахунок надмірно стягнутих аліментів, посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, вважає, що із відповідача на його користь необхідно стягнути надмірно стягнуті аліменти в розмірі 8424 грн. 41 коп.

Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.01.2021р.

Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

18.01.2021р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю та вказала, що стягнення по виконавчому провадженню АСВП № 56689343 здійснювалося за заявою дочки сторін по справі ОСОБА_5 , а тому на користь відповідача не стягувались аліменти в рамках вказаного виконавчого провадження та вона коштів взагалі не отримувала. Крім вказаного матеріали справи не містять належних доказів, що в рамках вказаного виконавчого провадження із позивача стягувались кошти також і в рахунок погашення заборгованості по іншому виконавчому провадженні. ОСОБА_1 не визнавав у встановленому законом порядку виконавчий лист від 12.06.2018р. у справі №695/3574/17 таким, що не підлягає примусовому виконанню, також не оскаржував дії державного виконавця у встановленому порядку. Відповідач вказувала, що позивач, посилаючись на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.03.2020р. не взяв до уваги, що вказаним рішенням суду було констатовано саме неможливість повторного стягнення аліментів із позивача на утримання його дочки ОСОБА_5 на період навчання, адже сума аліментів про які вказувала ОСОБА_5 у своїй позовній заяві у цій справі вже була стягнута за період з липня 2018р. по липень 2019 р. У вказаному рішенні суду не було висновків про безпідставність чи надмірність стягнення грошових коштів аліментних платежів в рамках виконання вказаного виконавчого провадження, а позивач невірно зрозумів зміст вказаного рішення суду. У матеріалах позову відсутній розрахунок надмірно стягнутих аліментів за період їх фактичного утримання із підтвердженням щомісячного перерахунку стягнутих коштів на користь саме ОСОБА_5 та погашення заборгованості за період стягнення згідно рішення суду від 25.05.2018р., таким чином відсутні належні та допустимі докази надмірної сплати аліментів на користь ОСОБА_5 ..

У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав повністю, наполягав на її задоволенні та стягнення коштів із ОСОБА_4 .

Представник позивача - адвокат Побиванець Ю.В. в судовому засіданні на задоволенні заявлених позовних вимог наполягав та вказував, що державним виконавцем стягувались аліменти із позивача в рамках одного виконавчого провадження на рахунок і матері, і дочки, а тому сума стягнутих аліментів, яка була стягнута на рахунок матері ОСОБА_5 , тобто ОСОБА_4 (відповідача по справі) підлягає поверненню, як безпідставно стягнута.

Представник відповідача - адвокат Бочаров О.М. проти задоволення позову заперечував та вказував на його безпідставність, відсутність належних розрахунків, що підтверджують позовні вимоги позивача та вказував на неналежного відповідача, яка не зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дочки в період її навчання та не зверталася до органів державної виконавчої служби, стягувачем в рамках вказаного виконавчого провадження не була, а отже не могла отримувати кошти по вказаному позивачем виконавчому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.,ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.,ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках (ст., ст. 12, 13 ЦПК України).

Отже, суд здійснює розгляд даної позовної заяви саме в межах заявлених сторонами доводів та на підставі наданих доказів.

Судом встановлено, що у Золотоніському відділі державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебував виконавчий лист Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі №2-440 від 27.03.2003р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму починаючи з дати подачі позову з 06.03.2003 і до досягнення повноліття. Номер виконавчого провадження згідно АСВП №48423157.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.05.2018р. з позивача на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на її утримання, як дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з дати подачі позову 13.12.2017р. і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_5 23 років.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 01.10.2019р. було роз`яснено рішення суду від 25.05.2018р., а саме встановлено, що рішення суду розповсюджується на період навчання ОСОБА_5 у Черкаському бізнес коледжі, тобто до 30.06.2018р.

На підставі вказаного рішення суду від 25.05.2018р. було відкрито виконавче провадження за номером згідно АСВП № 56689343.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що позивачем, а в подальшому стягувачем по вказаній справі була саме ОСОБА_5 .

Станом на час розгляду справи в суді виконавчі провадження за №48423157 та № 56689343 згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень - завершені.

Відповідно до рішення суду від 18.03.2020р., на яке посилається сам позивач, ОСОБА_5 повторно звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання в Черкаському державному технологічному університеті з терміном навчання з 01.09.2018 до 30.06.2020р. Однак у задоволенні вказаних позовних вимог позивачу було відмовлено, оскільки після закінчення навчання стягнення аліментів із відповідача продовжувалось, а тому фактично із відповідача вже стягнуті аліменти в період з липня 2018 р. по липень 2019р., за період 01.09.2018 до 30.06.2020р., а тому повторне стягнення аліментів за цей період порушуватиме права ОСОБА_1 ..

Аналізуючи вказане судове рішення суд погоджується з доводами відповідача про те, що у рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.03.2020р. висновки про безпідставність чи надмірність стягнення грошових коштів аліментних платежів за період навчання ОСОБА_5 на користь відповідача по даній справі ОСОБА_4 не зазначались, а вказувалось на неможливості саме повторного стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

При цьому вказані аліменти стягувались на користь повнолітньої ОСОБА_5 . Жодних висновків про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 суд не робив, такі обставини не встановлював.

Також суд вказує, що ОСОБА_1 дії державного виконавця не оскаржував у встановленому законом порядку.

Крім того, суд зауважує, що частиною 1 статті 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Із позовних вимог позивача вбачається, що він обґрунтовує свої доводи тим, що з нього безпідставно стягуються аліменти на утримання дочки після припинення її навчання, крім того, уточнивши свої позовні вимоги позивач вказує, що з нього також стягувались аліменти як на його дочку, так і дружину ОСОБА_4 , хоча таке стягнення мало бути припинене, а тому він, надавши до суду свій розрахунок просить стягнути кошти саме із ОСОБА_4 .

Відповідно до листа Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.10.2021 за №33160 Золотоніським відділом державної виконавчої служби 07.12.2018р. прийнято на виконання виконавче провадження АСВП №48423157, по якому, станом на 01.02.2019р. нарахована заборгованість в сумі 3413.56 грн., яка стягнута Черкаським обласним центром зайнятості. 20.0.2019р. виконавче провадження закінчено згідно п. 7 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів).

Отже судом встановлено, що дійсно по березень 2019 р. із позивача на користь ОСОБА_4 стягувалась заборгованість по аліментах саме в раках виконавчого провадження №48423157.

Таким чином твердження позивача про неправомірність стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 заборгованості по аліментах на неповнолітню ОСОБА_5 після досягнення останньою повноліття не відповідає нормам чинного законодавства.

Заявляючи свої вимоги позивач посилається на довідки про відрахування коштів із доходу позивача та на особисті розрахунки такого стягнення.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про рахунки, на які здійснювалося перерахування коштів, а також належних відомостей про стягувачів. Жодними доказами не доведено обставини отримання відповідачем заявленої позивачем суми аліментних платежів.

Таким чином матеріали справи не містять жодних належних доказів, на підставі яких можна прийти до однозначного висновку про те, що наведена позивачем сума дійсно перераховувалася саме ОСОБА_4 та саме остання отримувала кошти у заявленому позивачем розмірі. При цьому позивач наполягав на стягнення вказаних коштів саме з ОСОБА_4 .

Свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відноситься до основної засади судочинства відповідно (п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, на підставу вимог щодо стягнення надміру сплачених аліментів позивач не надав суду відомостей ні про рахунки, ні про стягувачів, ні відомостей про виконавчі провадження щодо обставин, які зазначені ним у позовній заяві.

При цьому суд при розгляд даної справи не може посилатися на розрахунок наданий позивачем як достеменно вірний, оскільки останній повністю залежить від волі позивача. Крім того в судовому засіданні представник відповідача правомірно вказував, що із наведеного позивачем розрахунку та наявних матеріалів справи взагалі неможливо встановити, які саме кошти, в рамках якого саме виконавчого провадження стягувались із позивача та головне хто саме був стягувачем.

Слід зазначити, що суду не заявлялось позивачем письмових або усних заяв чи клопотань про витребування, надання або долучення до матеріалів справи будь-яких інших доказів, в тому числі матеріалів виконавчих проваджень, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.,ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Отже, враховуючи вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих позивачем доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, та приймаючи до уваги відсутність доказів на доведеність вимог позову, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, а позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають, а оплата судового збору залишається за рахунок держави.

На підставі зазначеного та керуючись ст.,ст. 10, 12, 13, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених аліментів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2022 року.

Суддя : Середа Л.В.