Ухвала

16 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 187/579/20

провадження № 61-11289ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня

2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру

в Дніпропетровській області, державного реєстратора департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради Дніпропетровської області Коноплянки Вадима Михайловича, Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про скасування державної реєстрації земельних ділянок, припинення права власності на земельні ділянки із закриттям розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру

в Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру

в Дніпропетровській області), державного реєстратора департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Коноплянки В. М. (далі - державний реєстратор Коноплянка В. М.), Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому просив суд: скасувати державну реєстрацію земельних ділянок які належать ОСОБА_2 за кадастровим номером :03:006:0554 та :03:006:0555, які розташовані по

АДРЕСА_1 ; припинити право власності на вказані земельні ділянки; зобов`язати відповідача демонтувати паркан з сітки-рабиці та європлит шириною близько 2,20 м в сторону земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області

від 19 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадаству в Дніпропетровській області, державного реєстратора Коноплянки В. М., Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про скасування державної реєстрації земельних ділянок, припинення права власності на земельні ділянки із закриттям розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

10 листопада 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року (надійшла до суду 15 листопада 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Також Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно

є загальним та не відповідає вимогам викладених у ЦПК України.

Зокрема, заявник не вказує, висновок Верховного Суду щодо застосування якої саме норми права відсутній, та у яких, на думку заявника, подібних правовідносинах, відсутній висновок.

Також Верховний Суд не приймає до уваги посилання заявника на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки ним не наведено обґрунтовані обов`язкові підстави, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць