Постанова

Іменем України

09 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 542/1648/20

провадження № 61-3633св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання спільною сумісною власністю на 31/50 частину на будівельні матеріали, які вкладені в добудову житлового будинку з господарськими будівлями, проведення капітального ремонту, побудову паркану, про визнання права власності на 31/100 частину будівельних матеріалів, які були вкладені в добудову та капітальний ремонт житлового будинку з господарськими будівлями, стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації за 31/100 частину будівельних матеріалів та за проведені ремонтні роботи в сумі 243 315 грн, визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про продовження строку для подання відзиву.

Клопотання ОСОБА_4 про призначення експертизи, долучення до справи документів, а саме: звіту про оцінку майна, копії пенсійного посвідчення, довідки на підтвердження факту хвороби та лікування, довідки МСЕК про групу інвалідності, залишено без розгляду.

Клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів, а саме: довідок про заробітну плату ОСОБА_3 , відомостей про перебування у шлюбі позивачки за період з 2010 по 2013 роки, довідки про навчання доньки позивачки, довідку про реєстрацію, сімейний стан та місце проживання позивачки, відомості про отримання кредитних коштів у фінансових установах відповідачем ОСОБА_3 , виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , долучення до матеріалів справи письмових заперечень ОСОБА_3 проти позову та документів, а саме: копії договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , витягу з Державного реєстру правочинів, копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , довідки з банку про відсутність зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ВіЕйБі банком, копії паспорту громадянина України та коду платника податків на його ім`я, залишено без розгляду.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка, починаючи з 2011 року по 2019 рік без реєстрації шлюбу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 315 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою та рішенням, ОСОБА_4 оскаржила її до апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року залишено без руху і надано апелянту десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги (звернення з мотивованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року в частині залишення без розгляду клопотань ОСОБА_4 про призначення експертизи, долучення до справи документів та клопотань ОСОБА_3 про витребування доказів, виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , долучення до матеріалів справи письмових заперечень ОСОБА_3 проти позову та документів.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не подано вмотивованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 .

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, оскільки апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що мотивуючи судове рішення, апеляційний суд виходив із того, оскаржувана нею ухвала місцевого суду оскаржується окремо від рішення суду.

Разом із тим, апеляційним судом не враховано, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року було повернуто її апеляційну скаргу на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року.

Таким чином, під час розгляду справи апеляційний суд ухвалив два судові рішення, які протирічать одне одному.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року залишено без руху і надано апелянту десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги (звернення з мотивованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року в частині залишення без розгляду клопотань ОСОБА_4 про призначення експертизи, долучення до справи документів та клопотань ОСОБА_3 про витребування доказів, виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , долучення до матеріалів справи письмових заперечень ОСОБА_3 проти позову та документів.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про продовження строку для подання відзиву.

Клопотання ОСОБА_4 про призначення експертизи, долучення до справи документів, а саме: звіту про оцінку майна, копії пенсійного посвідчення, довідки на підтвердження факту хвороби та лікування, довідки МСЕК про групу інвалідності, залишено без розгляду. Клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів, а саме: довідок про заробітну плату ОСОБА_3 , відомостей про перебування у шлюбі позивачки за період з 2010 по 2013 роки, довідки про навчання доньки позивачки, довідку про реєстрацію, сімейний стан та місце проживання позивачки, відомості про отримання кредитних коштів у фінансових установах відповідачем ОСОБА_3 , виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , долучення до матеріалів справи письмових заперечень ОСОБА_3 проти позову та документів, а саме: копії договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , витягу з Державного реєстру правочинів, копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , довідки з банку про відсутність зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ВіЕйБі банком, копії паспорту громадянина України та коду платника податків на його ім`я, залишено без розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у липні 2021 року ОСОБА_4 зверталась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що ухвала місцевого суду не входить до переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, а тому не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

У грудні 2021 року ОСОБА_4 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року та ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року залишено без руху.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки оскаржувану ухвалу місцевого суду ОСОБА_4 отримала 02 липня 2021 року.

На виконання ухвали апеляційного суду ОСОБА_4 зазначила, що вона оскаржувала ухвалу місцевого суду, проте апеляційний суд повернув її апеляційну скаргу зазначивши, що вказана ухвала оскаржується разом із рішенням суду. Враховуючи наведене просила апеляційний суду поновити строк на апеляційне оскарження.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не подано вмотивованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції, керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження в частині залишення без розгляду клопотань ОСОБА_4 про призначення експертизи, долучення до справи документів та клопотаннь ОСОБА_3 про витребування доказів, виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , долучення до матеріалів справи письмових заперечень ОСОБА_3 проти позову та документів.

При цьому судом також зазначено, що враховуючи пункт 16 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду в повній мірі з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкриття апеляційного провадження в частині, не врахував того, що ухвала місцевого суду оскаржувалась в повному обсязі, тобто по суті містила зауваження щодо законності вирішення кількох процедурних питань, які були оформлені у вигляді однієї ухвали.

Що стосується оскарження ухвали місцевого суду в частині відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 353 ЦПК України є вичерпним.

Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжкових ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до прийняття остаточного рішення у справі.

Враховуючи те, що ухвала місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не передбачена переліком, наведеним у статті 353 ЦПК України, тому така не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 346/5011/18 (провадження № 61-2235св19).

Проте, суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та під час апеляційного перегляду ухвали місцевого суду не вирішував питання щодо відмови місцевого суду у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Щодо оскарження ухвали місцевого суду в частині залишення клопотань ОСОБА_4 без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 755/19588/18 (провадження № 61-14236св19) сформулював правову позицію щодо тлумачення пункту 16 частини першої статті 353 ЦПК України, згідно з якою законодавець передбачив право оскаржувати в апеляційному порядку окремо від рішення суду виключно ухвалу суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду, а не будь-якої іншої заяви (клопотання). Під вжитим в цій нормі права поняттям «заява» необхідно розуміти таку заяву (вид звернення до суду), яка за своїм змістом тотожна поняттю «позов». Такими заявами в цивільному процесуальному законодавстві є заяви в наказному провадженні (розділ ІІ ЦПК України), заяви у справах окремого провадження (розділ ІV ЦПК України).

Клопотання ОСОБА_4 про призначення експертизи, долучення до справи документів, про витребування доказів, виклик свідків не є «заявами» в розумінні пункту 16 частини першої статті 353 ЦПК України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в справі № 752/1016/17 дійшов висновку, що тлумачення пункту 15 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року (пункт 16 частини першої статті 353 ЦПК України містить аналогічне положення) має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права, особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Отже, ухвала місцевого суду в частині залишення без розгляду вищевказаних клопотань не перешкоджає подальшому провадженню у справі (не є остаточним рішенням), а тому особа має право оскаржувати в апеляційному порядку таку ухвалу разом з рішенням суду першої інстанції.

Наведене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 755/19588/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 705/2771/17.

Враховуючи наведене, висновки апеляційного суду щодо можливості оскарження ухвали місцевого суду в частині залишення заявлених ОСОБА_4 клопотань без розгляду окремо від рішення суду, є помилковими.

З наведеного вбачається, що подаючи апеляційну скаргу на рішення суду, ОСОБА_4 правомірно включила до неї свої заперечення щодо незаконності ухвали у вказаних частинах.

Щодо оскарження ухвали суду в частині відмови у задоволенні заяви про продовження строку для подання відзиву.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений строк.

Таким чином, ухвала Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_4 про продовження строку для подання відзиву є самостійним об`єктом апеляційного оскарження, апеляційна скарга на яку мала бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У зв`язку з чим, при включенні заперечень на ухвалу в цій частині до змісту апеляційної скарги на рішення суду ОСОБА_4 порушила строк на її апеляційне оскарження.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Разом із тим, судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

Верховний Суд зауважує, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження є одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права особи на доступ до суду. Право на доступ до суду не є абсолютним і обмежене строком звернення до суду. Встановлення строку оскарження судового рішення обумовлене необхідністю дотримання такого елемента принципу верховенства права, як правова визначеність.

Суд апеляційної інстанції, вказуючи, що ОСОБА_4 пропустила строк звернення з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду та не надала вмотивованого клопотання про його поновлення, не врахував, що вона зверталась у липні 2021 року з апеляційною скарго на вказану ухвалу місцевого суду, проте апеляційним судом її апеляційну скаргу було повернуто з підстав того, що така не оскаржується окремо від рішення суду. Тобто суд апеляційної інстанції під час вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження щодо перегляду ухвали місцевого суду дійшов протилежних висновків стосовно можливості її оскарження. При цьому, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_8 посилалась на вказані підстави.

Апеляційний суд не врахував зазначеного та відмовив у відкритті апеляційного провадження без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також порушує право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, що є підставою для її скасування та направлення справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович