Справа № 462/6677/20 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3079/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Копняк С.М., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Залізничного районного суду м.Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Моторного /транспортного/ страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), , IBAN: НОМЕР_1 в АТ «Укрексімбанк» м. Київ, місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 страхове відшкодування у розмірі 37600,00 /тридцять сім тисяч шістсот/ гривень.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), , IBAN: НОМЕР_1 в АТ «Укрексімбанк» м. Київ, місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8 на користь держави 2270,00 /дві тисячі двісті сімдесят/ гривень судового збору.

Вказане рішення оскаржило Моторне (транспортне) страхове бюро України.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та розподілити судові витрати.

Вважають, що дане рішення є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права і неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи. Вказують на те, що судом першої інстанції не враховано норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення про форму та зміст розрахункових документів, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку, що Фізична особа підприємець, який надав послуги поховання має право видавати чеки довільної форми.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.22, 993, 1166, ч.ч.1,5 ст.1187, ч.3 ст.1193, ч.1 ст.1195, ч.1 ст.1200, ст.1201 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 82, 89, 141, 264-265, 268, 274-275, 279, 354, 355 ЦПК України, п.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.4, п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів», ст. 2 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та задовольняючи позов, виходив з того, що 08.11.2018 року приблизно о 17:00 год. на автодорозі «Західний обхід м. Львова» в районі її 1 км + 900 м між мотоциклом «Honda» CBR 600», номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та велосипедом «Grand», яким керував ОСОБА_3 . Обидва водії загинули на місці події. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000593, 30.01.2019 року постановою прокурора Прокуратури Львівської області дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю особи, яка підлягала притягненню до кримінальної відповідальності та встановлено, що водій велосипеда «Grand» ОСОБА_3 , із вини якого сталась дана дорожньо-транспортна пригода від отриманих травм загинув на місці події. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , 16.02.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб, прізвище чоловіка та дружини після одруження - ОСОБА_5 . Відтак, позивач, як дружина ОСОБА_3 , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з джерелом підвищеної небезпеки, а саме мотоциклом «Honda» CBR 600» під керуванням водія ОСОБА_2 , має право на відшкодування витрат на поховання. Відповідачем вказане не заперечено, як і не надано суду доказів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_3 . Із матеріалів кримінального провадження № 0000593 вбачається, що мотоцикл «Honda» CBR 600» р.н. НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_6 , цивільно-правова відповідальність на час події не була застрахована. 27.02.2019 року в інтересах ОСОБА_1 ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося із заявою до Моторного /транспортного/ страхового бюро України про виплату страхового відшкодування. Згідно відповіді Моторного /транспортного/ страхового бюро України від 25.05.2020 року, для виплати відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника необхідно надати оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання, а саме фіскальний касовий чек або розрахункова квитанція, що відповідають Наказу Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/, форми 3ВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/». Оскільки, на час виникнення спірних правовідносин, законодавством не визначено вимог до форми та змісту товарного чеку, який, відповідно до законодавства України, є одним із видів розрахункових документів, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів, ФОП ОСОБА_7 , який є суб`єктом господарювання та зареєстрований як платник єдиного податку, видав ОСОБА_1 товарний чек №225 від 06.04.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 є покупцем гранітного одинарного пам`ятника на суму 37600,00 гривень. Суд прийняв до уваги покликання представника позивача у позові на те, що станом на 06.04.2020 р. для ФОП ОСОБА_7 застосування реєстраторів розрахункових операцій, відповідно до законодавства України, не було обов`язковим. Крім цього, до матеріалів справи долучено копію акта про отримання авансу продавцем, згідно якого продавець ОСОБА_7 отримав від покупця ОСОБА_1 аванс в розмірі 18800,00 гривень 01.02.2020 р.; копію акта про повний розрахунок за виготовлення пам`ятника, а також копію акта прийому-передачі пам`ятника покупцеві від 06.04.2020 року та акта про розрахунок за встановлення пам`ятника. Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що у відповідача не було законних підстав для відмови позивачу у виплаті відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а тому визнав позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, у якому просила стягнути із МТСБУ страхове відшкодування у розмірі 37600,00 гривень витрат на поховання, понесених нею у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 08.11.2018 року водій ОСОБА_2 керуючи мотоциклом «Honda» CBR 600», номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись на автодорозі «Західний обхід м. Львова» в районі 1 км + 900 м. здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який керував велосипедом «Grand», внаслідок чого її чоловік помер. У зв`язку із наведеним, позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату витрат на поховання чоловіка ОСОБА_3 , однак МТСБУ відмовило у такій виплаті покликаючись на те, що поданий позивачем товарний чек не належить до розрахункових документів. Проте, оскільки законодавством не встановлено вимог щодо форми та змісту товарного чека, такий може бути видано суб`єктом господарювання у довільній формі.

Згідно ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється

з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Також відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч.3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Також, згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Зважаючи на вказане, слід вважати, що статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено три види відшкодувань, пов`язаних із смертю потерпілого, а саме відшкодування: матеріальної шкоди особам, які мали право на його утримання; моральної шкоди, а також відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Також, у статті 1201 ЦК України, визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування

є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження.

Отже, у випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня

2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18).

Як вбачається з матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, - 08.11.2018 року приблизно о 17:00 год. на автодорозі «Західний обхід м. Львова» в районі її 1 км + 900 м мало місце зіткнення мотоцикла «Honda» CBR 600», номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та велосипеда «Grand», яким керував ОСОБА_3 . Обидва водії загинули на місці події.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000593, 30.01.2019 року постановою прокурора Прокуратури Львівської області дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю особи, яка підлягала притягненню до кримінальної відповідальності та встановлено, що водій велосипеда «Grand» ОСОБА_3 , із вини якого сталась дана дорожньо-транспортна пригода від отриманих травм загинув на місці події.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , 16.02.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб, прізвище чоловіка та дружини після одруження - ОСОБА_5 (а.с.8).

Відтак судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка, як дружина ОСОБА_3 , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі джерела підвищеної небезпеки, а саме мотоцикла «Honda» CBR 600» під керуванням водія ОСОБА_2 , має право на відшкодування витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, які були нею понесені та документально підтверджені за рахунок МТСБУ, оскільки цивільно-правова відповідальність другого учасника ДТП володільця джерела підвищеної небезпеки не була застрахована, що вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000593.

Відповідачем вказане не заперечено, не спростовано, як і не надано суду доказів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_3 .

Як, також, вбачається із матеріалів справи, 27.02.2019 року в інтересах ОСОБА_1 ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернувся із заявою до Моторного /транспортного/ страхового бюро України про виплату страхового відшкодування.

Згідно відповіді Моторного /транспортного/ страхового бюро України від 25.05.2020 року, для виплати відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника необхідно надати оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання, а саме фіскальний касовий чек або розрахункова квитанція, що відповідають Наказу Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/, форми 3ВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/» (а.с.14).

Відповідно до п.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Згідно ст. 2 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 затверджено «Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/, форми 3ВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/», яким, у редакції чинній на час звернення представника позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, не визначено форму та зміст такого виду розрахункового документа як товарний чек.

Окремо, як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів, ФОП ОСОБА_7 , який є суб`єктом господарювання та зареєстрований як платник єдиного податку (а.с.18), видав ОСОБА_1 товарний чек №225 від 06.04.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 є покупцем гранітного одинарного пам`ятника на суму 37600,00 гривень (а.с.16).

Окрім цього, до матеріалів справи долучено надані ФОП ОСОБА_7 :

?специфікацію, технічні характеристики, вимоги до пам`ятника узгоджені сторонами 1.02.2020 року;

?копію акту про отримання авансу продавцем, згідно якого продавець ОСОБА_7 отримав від покупця ОСОБА_1 аванс в розмірі 18800,00 гривень 01.02.2020 р.;

?копію акту про повний розрахунок за виготовлення пам`ятника від 6.04.2020 року;

?копію акту прийому-передачі пам`ятника покупцеві від 06.04.2020 року;

?копію акту про розрахунок за встановлення пам`ятника від 6.04.2020 року.

Враховуючи вказане судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки, на час виникнення спірних правовідносин, законодавством не визначено вимог до форми та змісту товарного чеку, який, відповідно до законодавства України, є одним із видів розрахункових документів, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

Судом, також, вірно взято до уваги покликання представника позивача у позові на те, що станом на 06.04.2020 р. для ФОП ОСОБА_7 застосування реєстраторів розрахункових операцій, відповідно до законодавства України, не було обов`язковим.

Враховуючи вказані докази судом першої інстанції безспірно встановлено факт понесення позивачкою витрат на встановлення надмогильного пам`ятника, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Відтак, враховуючи наведене, суд прийшов до вірного переконання, що у відповідача не було законних підстав для відмови позивачці у виплаті відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а тому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України- залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: С.М. Копняк

М.М. Шандра