Справа № 579/1382/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2022 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , з тих підстав, що реєстрація відповідачів в належному їй будинку перешкоджає їй здійснювати своє право власності на власний розсуд.

Відповідачі фактично в будинку за місцем реєстрації не проживали, не проживають та ним не користуються.

Вважає, що відповідачі фактично втратили право на користування житлом за вказаною адресою у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу не користуються даним житлом, їх речі в будинку відсутні. Не знімаючись з реєстрації в належному позивачу будинку, відповідачі порушують її права як власника, оскільки вона не має змоги здійснювати своє право власності на власний розсуд.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Представник позивача просить розгляд справи проводити без його участі (а.с.40).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є власником житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 13,15).

Відповідно до довідок ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 30, 31).

За змістом позовної заяви відповідачі за зареєстрованим місцем проживання - адресою АДРЕСА_1 не проживають і даним житлом не користуються.

Факт тривалого не проживання відповідачів за адресою АДРЕСА_1 понад один рік, підтверджується довідкою голови вуличного комітету (а.с.22).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі фактично за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживають без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користуються, участі в утриманні будинку не приймають. Поважних причин непроживання відповідачів більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами була домовленість про збереження за останніми права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідачі оспорювали виселення зі спірного житла, зверталися до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надали суду доказів, що покинули житло проти їх справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України.

Відповідачі не є власниками або наймачами житла (будинку), який належить на праві власності позивачу та не проживають за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 82, 141, 206, 247, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України,-

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 8 листопада 2022 року.

Суддя О. В. Моргун