24.10.2022 Єдиний унікальний номер 205/7918/21
Провадження № 2/205/673/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова Анастасія Ігорівна, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на частину домоволодіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивувучи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , а 14 липня 2017 року ОСОБА_7 було складено та нотаріально посвідчено заповіт, відповідно до якого вона заповіла їй частку домоволодіння АДРЕСА_1 . 05 березня 2021 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцової А.І. Зазначила, що на підставі договору забудови 25 січня 1929 року на праві власності ОСОБА_8 належала 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , а інша 1/2 частина домоволодіння належала на праві власності ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 народилась донька ОСОБА_11 , яка вийшла заміж 22 серпня 1948 року за ОСОБА_12 та змінила прізвище на « ОСОБА_13 », а згідно паспортних даних ОСОБА_14 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказувала на те, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , яку фактично у рівних частках прийняли його діти: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Після огляду домоволодіння спеціалістами КП «ДМБТІ» ДОР 10 серпня 2001 року було встановлено, що у зв`язку з узаконенням самовільно побудованих прибудов змінились ідеальні частки власників домоволодіння, і згідно акту ідеальних часток за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 значиться 67/100 та 33/100 частини домоволодіння відповідно, тобто, після смерті ОСОБА_8 саме ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , як спадкоємцям, мало б належати в порядку спадкування за законом по 67/200 частин спірного домоволодіння. Зазначила також, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2006 року було встановлено факт належності ОСОБА_8 67/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а також факт належності ОСОБА_15 67/200 частини зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , і визнано за ОСОБА_6 право власності на вказані 67/200 частини домоволодіння. Також встановлено, що діти ОСОБА_8 - ОСОБА_14 і ОСОБА_15 проживали у вищевказаному домоволодінні, були в ньому зареєстровані на день смерті батька і прийняли спадщину в рівних частках. Стосовно належності ОСОБА_7 67/200 частини вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі у ОСОБА_14 народилась донька - ОСОБА_16 , яка в подальшому змінювала прізвище на « ОСОБА_17 » і « ОСОБА_18 », а у вищезазначеному рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2006 року було також встановлено, що ОСОБА_7 зверталась до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14 , а також зазначила, що 29 липня 2017 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ремінній Н.О. було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність реєстрації права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Щодо визнання за нею права власності на 67/200 частини вищевказаного домоволодіння зазначила, що її матір`ю - ОСОБА_7 було складено заповіт, згідно до змісту якого вона заповіла їй частку домоволодіння АДРЕСА_1 , а іншими спадкоємцями належного їй майна у заповіті були зазначені також її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а після звернення у березні 2021 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері, але через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння нею було отримано відмову державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Також відповідно до відповіді КП «ДМБТІ» на запит державного нотаріуса в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на 67/200 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та за ОСОБА_5 на 33/100 частки вказаного домоволодіння, а отже, решта частки нерухомого майна за зазначеною адресою не зареєстрована, отже вона звернулась до нотаріуса з метою прийняття спадщини у визначений законом строк, але отримала відмову у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт належності ОСОБА_14 67/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та факт належності ОСОБА_7 67/200 частини зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14 , і визнати за нею право власності на 67/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ОСОБА_7

27 вересня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у Першої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи №510/2018 стосовно майна ОСОБА_7 , та у Другої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи №602/2005 стосовно майна ОСОБА_19

10 березня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська залучено до участі у справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ КБ «Приват Банк» та у зв`язку з цим відкладено судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила про те, що позовну заяву підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких визнали позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 101, 199), заперечень проти позову суду не представив, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі суду не надавав.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали суду заяви про розгляд справи без їх участі та зазначили, що вважають за можливе визнати право власності на 67/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Від представника третьої особи - Першої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Представник третьої особи - АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання уповноваженою особою судової повістки (а. с. 238), але жодних заяв або клопотань суду не представив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка фактично успадкувала нерухоме майно, та на підтвердження своїх доводів надала суду докази.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 народилась донька ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим повторно 04 квітня 1975 року, про що зроблено запис №57 (т. 1 а. с. 20).

Також судом встановлено, що 22 серпня 1948 року ОСОБА_12 та ОСОБА_11 одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 , виданим повторно 25 березня 1975 року, про що зроблено відповідний запис №712, а після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_20 » (т. 1 а. с. 21).

Матеріалами справи також підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_12 та ОСОБА_14 народилась донька ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським районним відділом ЗАГС м. Дніпропетровська від 26 листопада 1949 року, про що зроблено запис №2067 (т. 1 а. с. 30).

Відповідно до змісту наявної в матеріалах справи довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська за №731/03-89 від 06 грудня 2004 року вбачається, що 14 листопада 1970 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб ОСОБА_21 та ОСОБА_16 , про що складено актовий запис №2383, а 16 жовтня 1973 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, актовий запис №1159 (т. 1 а. с. 31).

Після чого, судом встановлено, що 11 червня 1977 року ОСОБА_4 та ОСОБА_22 одружились, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 , виданим Красногвардійським відділом запису актів цивільного стану м. Дніпропетровська, про що зроблено запис №470, де після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_18 » (т. 1 а. с. 32).

Також матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилась донька ОСОБА_23 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським районним відділом ЗАЦС, про що зроблено запис №4178 (т. 1 а. с. 14).

Разом з тим, матеріалами справи також підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4 від 30 жовтня 1979 року, виданим Кіровським відділом РАГС м. Дніпропетровська, про що зроблено запис №5779 (т. 1 а. с. 23).

Як встановлено судом з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-3982/04г від 21 вересня 2004 року було змінено ідеальні долі власників домоволодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_9 (померлою), згідно свідоцтва про право власності і свідоцтва про право на спадкування від 31 серпня 1978 року значиться 1/2 частина домоволодіння, що складає 33/100 частини вказаного домоволодіння, а за ОСОБА_8 (померлим), відповідно до договору забудови від 25 січня 1929 року значиться 1/2 частина домоволодіння, що складає 67/100 частини вказаного домоволодіння (т. 1 а. с. 25, 26).

Також судом було встановлено, що ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 від 16 травня 2005 року, виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №3897 (т. 1 а. с. 29).

При цьому, відповідно до копії паспорту ОСОБА_19 Серії НОМЕР_6 в розділі «місце проживання» зазначено, що вона з 28 травня 1956 року була прописана за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 22).

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2006 року по справі №2-1542/06р було змінено ідеальні частки в праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі акту Комунального підприємства «Дніпропетровська міжміське бюро технічної інвентаризації» про зміну ідеальних часток від 10 серпня 2001 року, відповідно до якого встановлено факт належності: ОСОБА_8 67/100 частини вказаного домоволодіння; ОСОБА_15 - 67/200 частини вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 ; ОСОБА_24 - 67/200 частини вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_15 ; ОСОБА_25 - 67/200 частини вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_24 ; та визнано дійсним договір купівлі-продажу 67/200 частини вказаного домоволодіння від 11 листопада 2005 року, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_25 , а також визнано за ОСОБА_6 право власності на 67/200 частини вказаного домоволодіння (т. 1 а. с. 27-28).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі 2-1542/06р від 12 жовтня 2006 року судом зокрема було встановлено, що діти померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 проживали у домоволодінні і були в ньому зареєстровані на день смерті батька, тобто вони у відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року прийняли вказану спадщину фактично у рівних частках.

Більш того, відповідно до довідки Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори за №1060 від 07 червня 2005 року вбачається, що ОСОБА_7 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а. с. 34).

Однак, як в вбачається з наявної в матеріалах справи постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. 18 травня 2005 року була заведена спадкова справа №602/2005 до майна ОСОБА_19 , а 26 липня 2017 року ОСОБА_1 , яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_7 , яка є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_19 , звернулась з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину домоволодіння АДРЕСА_1 , та надала документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, але враховуючи, що право власності за померлим ОСОБА_8 на вищезазначену частину домоволодіння не було зареєстровано, то ОСОБА_19 , будучи спадкоємцем після його смерті, не набула права власності на це нерухоме майно, а тому державним нотаріусом Олехнович Л.Ю. було прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т. 1 а. с. 35).

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_7 від 23 жовтня 2017 року, виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №1952 (т. 1 а. с. 15).

Відповідно до заповіту від 14 липня 2017 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1083, вбачається, що ОСОБА_7 , зокрема заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , належну їй частку в домоволодінні АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 16).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. від 05 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_7 , та за результатами розгляду зазначено про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , через відсутність реєстрації частки нерухомого майна та ненадання оригіналу документу на підтвердження права власності на вищезазначене нерухоме майно (т. 1 а. с. 17).

За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилася до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна після смерті спадкодавців застосовувався Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року.

За змістом ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_14 є такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном після померлого батька ОСОБА_8 відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), і суд вважає доведеним матеріалами справи та наявними в них доказами факт належності ОСОБА_14 67/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла спадщину після померлої матері - ОСОБА_14 , проте не оформила належним чином своїх спадкових прав, оскільки відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі 2-1542/06р від 12 жовтня 2006 року судом також було встановлено, що згідно довідки №841 від 10 квітня 2006 року, виданої Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_14 з завою про прийняття спадщини звернулась дочка померлої ОСОБА_7 , але свідоцтво про право власності їй не видавалось. Крім того, в матеріалах справи також наявна постанова про відмову ОСОБА_7 у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 29 липня 2017 року з якої вбачається, що згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_14 є її донька ОСОБА_7 , але враховуючи той факт, що право власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 не було зареєстровано, то нотаріусом було прийнято рішення про відмову.

Враховуючи все наведене у сукупності, суд вважає доведеним факт належності ОСОБА_7 67/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Отже, ефективність захисту цивільного права має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким зокрема заповідала ОСОБА_1 належну їй частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 , та звернулась із відповідною заявою до Першої дніпровської державної нотаріальної контори, бажаючи отримати належну їй спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 березня 2021 року.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав, як спадкоємець за заповітом після померлої ОСОБА_7 , яка фактично успадкувала частину домоволодіння, тобто нерухомого майна, зазначаючи при цьому, що свідоцтво про право на спадщину вона не отримувала через відмову державного нотаріуса у його видачі у зв`язку з відсутністю реєстрації спірної частки домоволодіння та відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Оскільки судом установлено, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначене у позовній заяві спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає.

Крім того, встановлення факту належності частини домоволодіння в порядку спадкування за померлими ОСОБА_14 та ОСОБА_7 не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права осіб, які не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України.

Однак, у такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

З огляду на вищевказане, встановлені судом фактичні обставини справи та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, суд враховує при вирішенні справи та ухвалення відповідного вмотивованого рішення, однак вимоги про встановлення факту належності частини домоволодіння померлим в порядку спадкування не підлягають задоволенню, оскільки не узгоджуються з вимогами чинного законодавства України.

Отже, враховуючи, що у позивача відсутня можливість іншого способу, окрім судового, захистити свої права, зважаючи на те, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 визнають позов ОСОБА_1 , що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку і суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, встановлені судом обставини вказують на необхідність задоволення позову в частині визнання права власності за позивачем, яка відповідно до діючого законодавства прийняла спадщину, а тому підлягають задоволенню в цій частині.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідачів, тому судовий збір з відповідачів не підлягає стягненню.

Керуючись ст. 549 ЦК Української РСР, ст. ст. 16, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220, 1223, 1268 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81-82, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 282, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова Анастасія Ігорівна, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на частину домоволодіння задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 67/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІПН НОМЕР_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ІПН НОМЕР_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова Анастасія Ігорівна, місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Вернадського Володимира, 19/21.

Третя особа: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1Д.

Суддя: Т.П. Терещенко