Справа №1805/6893/2012
Провадження № 2-п/591/32/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Суми

Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Сухонос Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чернишенка Дмитра Вікторовича про перегляд заочного рішення від 17 серпня 2012 року,

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Основними аргументами необхідності перегляду прийнятого рішення є те, що рішення було прийнято за його відсутності. З 2006 року відповідач зареєстрований за іншою адресою, ніж та за ячкою направлялися судові повістки. Разом з цим, посилається на те, що порука ОСОБА_1 відповідно до договору поруки №2 від 08.08.2006 року припинила свою дію на момент звернення позивача до суду.

Зазначає, що з оспорюваним рішенням суду відповідач ознайомилася 6 жовтня 2022 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, подали заяви про слухання справи в їх відсутність.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав:

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 серпня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19 940 доларів 31 центів США. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в дольовому порядку на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судові витрати в сумі 1 593 гривень 70 коп., по 796 гривень 85 коп. з кожного.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19 березня 2013 року скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від17 серпня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №09 від 08 серпня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Укргазбанк». Постановлено у справі нове рішення. Відмовлено Публічному акціонерному товариству «Укргазбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №09 від 08 серпня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі у розмірі 796 грн. 85 коп. Скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від17 серпня 2012 року в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» судові витрати у сумі 1593 грн. 70 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_1 на момент відкриття провадження у справі був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судову повістку про виклик в судове засідання на 19 липня 2012 року, направлену на вищевказану адресу ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується розпискою (а.с.14).

Таким чином, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність справи на розгляді в суді.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про розгляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про поважність причин неявки в судове засідання.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для скасування заочного рішення суду, а тому заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чернишенка Дмитра Вікторовича про перегляд заочного рішення від 17 серпня 2012 року відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 10 листопада 2022 року.

Суддя Г.В.Шелєхова