Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4148/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06.12.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючий - суддя Кашуба А.В.

Секретар судового засідання Чернянчук К.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду передано цивільну справу за даним позовом.

Позов мотивовано тим, що 29.10.2021 Рішенням Виноградівського районного суду у цивільній справі №299/2132/21 позов ОСОБА_1 задоволено, із ОСОБА_2 стягнуто на її користь безпідставно одержані кошти у сумі 7200,00 грн, інфляційні втрати в сумі 359,19 грн, три проценти річних в сумі 65,69 грн. Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 набув грошові кошти у розмірі 7200,00 грн без законних на те підстав за рахунок ОСОБА_1 02.12.2021 за вказаним рішенням видано виконавчий лист, а 05.01.2022 відкрито виконавче провадження № 68051013. Сума боргу за виконавчим документом сплачена на розрахунковий рахунок стягувача 28.07.2022.

Позивач стверджує, що Рішенням від 29.10.2021 стягнено з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення тривалістю у 111 днів. Початком цього періоду було визначено 20.12.2020 (дата сплати спірних коштів), а його закінченням - 11.04.2021 (дата, яка передувала поданню позовної заяви у справі №299/2132/21).

Сума боргу, стягнена з відповідача рішенням від 29.10.2021, перерахована на її розрахунковий рахунок 28.07.2022.

Таким чином, датою початку періоду прострочення, про який йдеться у цьому позові, є 12.04.2021, а датою закінчення прострочення - 27.07.2022 (дата, яка передувала зарахуванню суми боргу на її розрахунковий рахунок).

Крім того, позивач стверджує, що своїми протиправними діяннями відповідач завдав їй моральну шкоду. Позивач перенесла сильне душевне потрясіння - як власне через втрату коштів, так і через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача. З`ясувавши, що кошти сплачені на рахунок відповідача, позивач перебувала у психологічному напруженні, переживала через невизначеність ситуації, сподівалася на добровільне повернення відповідачем цих коштів. Переконавшись у відсутності таких намірів у відповідача, позивач стверджує, що була охоплена розпачем та відчуттям краху. Її постійно турбували пригнічений настрій, нервозність, порушення сну. Переслідували нав`язливі спогади про події, пов`язані із втратою коштів.

Внаслідок недобросовісних дій відповідача позивач втратила відчуття довіри до людей, з`явилися підозріливість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків від оточуючих. Це вплинуло на її особисті та сімейні стосунки, стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, позивач віддалилася від близьких та від суспільного життя.

Будучи особою похилого віку, інвалідом третьої групи внаслідок травми, позивач була змушена витрачати особистий час на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, на постійні консультації з юристами, друк документів, відвідування пошти для відправлення заяв до суду та одержання судової кореспонденції. Це відбувалось у період вирування пандемії коронавірусної інфекції, коли будь-які додаткові соціальні контакти об`єктивно підвищували ризик інфікування, тому все це викликало у позивача додаткові переживання та побоювання.

Внаслідок постійного та масивного психологічного стресу, пов`язаного із вказаними подіями, 03.07.2021 у позивача стався ішемічний інсульт з помірним лівобічним геміпарезом, внаслідок чого позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні № 7 м. Харкова.

Таким чином, неправомірні дії відповідача, які полягали у безпідставному одержанні коштів позивача, спричинили позивачу душевні страждання, внаслідок чого виникла необхідність застосування значних, надмірних зусиль для організації її життя.

З урахуванням заподіяних моральних страждань, беручи до уваги поведінку відповідача, керуючись принципами справедливості та розумності, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 3600,00 грн. Стягнення такої компенсації не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача і не поставить відповідача у вкрай тяжкий матеріальний стан.

Ухвалою суду від 07.09.2022 позов забезпечено, вирішено накласти арешт у межах розміру позовних вимог та понесених судових витрат, а всього у межах 9619,50 грн (дев"ять тисяч шістсот дев"ятнадцять гривень 50 коп), - на рухоме майно, належне ОСОБА_2 , а також на кошти ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , які знаходяться на його рахунках у будь-яких банківських установах, в тому числі на рахунках за переліком, наведеним в Ухвалі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивач надіслала до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач є належним чином своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення судового розгляду справи не надійшло. Відзиву відповідач не подав.

Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 280-282 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, що мають юридичне значення для вирішення спору - суд вирішив наступне.

Суд встановив, що 29.10.2021 Рішенням Виноградівського районного суду у цивільній справі №299/2132/21 позов ОСОБА_1 задоволено, із ОСОБА_2 стягнуто на її користь безпідставно одержані кошти у сумі 7200,00 грн, інфляційні втрати в сумі 359,19 грн, три проценти річних в сумі 65,69 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням суду від 29.10.2021 у цивільній справі №299/2132/21 встановлено, що ОСОБА_2 набув грошові кошти у розмірі 7200,00 грн без законних на те підстав за рахунок ОСОБА_1 . Так, встановлено, що 22.12.2020 позивачка здійснила переказ коштів у сумі 7200,00 грн на розрахунковий рахунок відповідача в AT КБ «ПриватБанк», призначення платежу: «за послуги», що підтверджується дублікатом квитанції AT КБ «ПриватБанк» від 22.12.2020 № 0.0..1, код квитанції 9218-2630-7453-1485. Суд прийшов до висновку, що відповідач без законних на те підстав набув грошові кошти в розмірі 7200,00 грн за рахунок позивачки. Рішення суду набрало законної сили.

02.12.2021 за вказаним рішенням видано виконавчий лист, а 05.01.2022 відкрито виконавче провадження №68051013. Сума боргу за виконавчим документом сплачена на розрахунковий рахунок стягувача 28.07.2022.

Перевіривши доводи позивача у даній цивільній справі, суд переконався, що Рішенням суду від 29.10.2021 стягнено з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення тривалістю у 111 днів. Початком цього періоду було визначено 20.12.2020 (дата сплати спірних коштів), а його закінченням - 11.04.2021 (дата, яка передувала поданню позовної заяви у справі №299/2132/21).

Сума боргу, стягнена з відповідача рішенням від 29.10.2021, перерахована на розрахунковий рахунок позивача 28.07.2022.

Таким чином, позивач вірно визначила дату початку періоду прострочення, про який йдеться у цьому позові, - 12.04.2021, а датою закінчення прострочення - 27.07.2022 (дата, яка передувала зарахуванню суми боргу на її розрахунковий рахунок).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі № 913/70/18, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. В розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор вправі вимагати стягнення інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Закон не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на одержання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 902/330/17).

Ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі на зобов`язання з повернення безпідставно одержаних коштів (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17).

Таким чином, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період прострочення із 12.04.2021 по 27.07.2022 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, здійснений позивачем, є вірним.

Крім того, позивач звернулася до суду із вимогою до відповідача про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Моральна шкода може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або договором (пп. 49, 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з воєнними діями як внутрішньо переміщена особа тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 . З 26.07.1996 позивач є пенсіонером за віком. 26.02.2013 визнана інвалідом третьої групи безстроково з протипоказаннями до роботи, яка вимагає участі обох верхніх кінцівок, рекомендацією диспансерного нагляду у травматолога та стаціонарного лікування (а.с.10).

За змістом Рішення суду від 29.10.2021 у цивільній справі 299/2132/21, 22.12.2020 позивачка здійснила переказ коштів у сумі 7200,00 грн на розрахунковий рахунок відповідача в AT КБ «ПриватБанк», призначення платежу: «за послуги», що підтверджується дублікатом квитанції AT КБ «ПриватБанк» від 22.12.2020 № 0.0..1, код квитанції 9218-2630-7453-1485. Зі слів позивачки, кошти були перераховані на рахунок за вказівкою консультанта шахрайської фінансової організації, а виявилося, що переказ коштів було здійснено на користь ФОП ОСОБА_2 , відповідача. Разом з цим позивачка з відповідачем не знайома, у договірних відносинах з ним не перебуває та ніякі послуги від відповідача не отримувала, що встановлено Рішенням суду від 29.10.2021 у цивільній справі №2992132/21.

Зі слів позивачки, ФОП ОСОБА_2 на її звернення про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 7200,00 грн - кошти не повернув. Тому вона змушена була, скориставшись правничою допомогою, захищати свої порушені права у судовому порядку (цивільна справа №299/2132/21).

З цієї точки зору, суд погоджується із твердженнями позивачки про те, що як через втрату коштів, так і через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача позивач перенесла сильне душевне потрясіння. Це очевидно могло призвести до психологічного напруження, переживань через невизначеність ситуації, сподівань на добровільне повернення відповідачем цих коштів. Після з`ясування про відсутність таких намірів у відповідача, позивача міг безперечно охопити розпач та відчуття краху. Це з високим ступенем ймовірності могло спричинити пригніченість настрою, нервозність, порушення сну, нав`язливі спогади про події, пов`язані із втратою коштів, втрату відчуття довіри до людей, появу підозріливості, повсякчасного очікування недобросовісних вчинків від оточуючих. Позивач стверджує, та це очевидно могло мати місце, що це вплинуло на її особисті та сімейні стосунки, стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, позивач віддалилася від близьких та від суспільного життя.

Позивач є особою похилого віку, інвалідом третьої групи внаслідок травми. Події відбувались у період вирування пандемії коронавірусної інфекції, коли будь-які додаткові соціальні контакти об`єктивно підвищували ризик інфікування. А позивач об`єктивно була змушена витрачати особистий час на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, на постійні консультації з юристами, друк документів, відвідування пошти для відправлення заяв до суду та одержання судової кореспонденції.

Тому суд має обґрунтовані підстави вважати, що все це значно підвищило негативний вплив поведінки відповідача на життя позивача, викликало у позивача додаткові переживання та побоювання.

03.07.2021 у позивача стався ішемічний інсульт з помірним лівобічним геміпарезом, внаслідок чого позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні № 7 м. Харкова (а.с.12-13). Суд вважає небезпідставним твердження позивачки про те, що таке різке погіршення здоров`я сталося внаслідок постійного та масивного психологічного стресу, пов`язаного із вказаними подіями.

Позивач стверджує, що після перенесеного інсульту залишилися наслідки у вигляді порушення координації та рухів. Незважаючи на ці наслідки, позивач і надалі змушена була звертатися за правовою допомогою, друкувати процесуальні документи, відвідувати пошту для відправлення і одержання документів у справі № 299/2131/21 та у виконавчому провадженні №68051013. Змушена була продовжувати вказане і після початку повномасштабних воєнних дій, спершу за місцем свого проживання, у Салтівському районі прифронтового Харкова, а потім у м. Києві, як переселенець.

Таким чином, неправомірні дії відповідача, які полягали у безпідставному одержанні коштів позивача та неповерненні таких на вимогу позивача, спричинили позивачу душевні страждання, внаслідок чого виникла необхідність застосування значних, надмірних зусиль для організації її життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує поведінку відповідача у ситуації, що склалася між сторонами.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що після переказу відповідачу коштів в сумі 7200,00 грн., він мав можливість побачити очевидну безпідставність одержання цих коштів і зрозуміти, що це створює для нього самого певні цивільні зобов`язання - зокрема щодо повернення коштів, одержаних без справедливої підстави. Іншими словами, відповідач міг невідкладно повернути позивачу ці кошти, однак не скористався такою можливістю.

Після подання позивачем позову до суду і відкриття провадження у справі № 299/2132/21 відповідач так само мав можливість добровільно сплатити суму заборгованості, не чекаючи на ухвалення судом остаточного рішення, однак не вчинив таких дій. Натомість, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи №299/2132/21, він ухилявся від прибуття до суду і не повідомляв суд про поважні причини неприбуття, внаслідок чого суд був змушений тричі - 04.06.2021, 01.07.2021 та 05.10.2021 відкладати слухання справи, а 06.10.2021 навіть розмістив оголошення про виклик відповідача на веб-сайті суду.

05.01.2022 на підставі виконавчого листа у справі № 299/2132/21 було відкрите виконавче провадження № 68051013 (а.с.17-23), того ж дня постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена відповідачу. Незважаючи на це, відповідач сплатив суму заборгованості на рахунок відділу ДВС лише 06.06.2022 (а.с.24), і не з власної доброї волі, а тільки після одержання виклику виконавця від 03.06.2022 (а.с.25). Тобто протягом 5 місяців після відкриття виконавчого провадження відповідач не вчиняв жодних дій зі сплати боргу. Більше того, відповідач, маючи статус ФОП і будучи внесеним до Єдиного реєстру боржників, за наявності чинної постанови виконавця про арешт його коштів відкрив на своє ім`я рахунки фізичної особи в AT «Таскомбанк». На це вказує порівняння відомостей, наведених у відповідях ДПС від 06.01.2022 та від 01.06.2022 (а.с.27-30). Такі дії відповідача можуть вказувати на умисне перешкоджання виконанню судового рішення.

Відповідач є особою працездатного віку, зареєстрований як фізична особа - підприємець (отже, одержував доходи від підприємницької діяльності), а станом на 2022 р. був працевлаштований, одержував грошове забезпечення та заробітну плату (а.с.30). З цього слідує, що він мав об`єктивну можливість своєчасно та добровільно повернути кошти, але цього не зробив.

З урахуванням заподіяних моральних страждань, беручи до уваги поведінку відповідача, керуючись принципами справедливості та розумності, суд знаходить визначений позивачем розмір грошової компенсації моральної шкоди (3600,00 грн) обґрунтованим. Стягнення такої компенсації не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача і не поставить відповідача у вкрай тяжкий матеріальний стан.

У підсумку, суд прийшов до висновку, що позов в цілому є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на відповідача.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 3473,40 грн. та судовий збір у розмірі 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Всього 3969,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 49, 76,77-81, 82, 89, 265, 272, 274-279, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_4 , інфляційні втрати в сумі 1800,58 грн (одна тисяча вісімсот гривень 58 коп) та 3% річних у сумі 279,32 грн (двісті сімдесят дев`ять гривень 32 коп), усього - 2079,90 грн (дві тисячі сімдесят дев`ять гривень 90 коп).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_4 , у відшкодування моральної шкоди компенсацію у розмірі 3600,00 грн (три тисячі шістсот гривень).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_4 , судові витрати у розмірі 3969,60 грн (три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 60 коп).

Заходи забезпечення позову, вжиті Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. В. Кашуба