Справа № 188/1187/22
Провадження № 2-о/188/61/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Фесик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті особи на окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алчевськ на тимчасово окупованій території помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою про причину смерті № 673 від 10.05.2022 та свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 11.05.2022 відділом запису цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки.

Заявник вказує, що документи, видані на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, не відповідають встановленій чинним законодавством України формі документів і не є підставою для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_3 та видачі свідоцтва українського зразку.

Посилаючись на ст.ст. 315,317, 319 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Салехард Тюменської області, Росія, громадянин України; постійне місце проживання: АДРЕСА_1 ; дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце смерті: Україна, Луганська область, м. Алчевськ; причина смерті: «множественнные двусторонние переломы ребер, закрытая тупая травма грудной клетки».

Ухвалою суду від 21.10.2022 заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті особи на окупованій території України прийнято до розгляду, відкрито окреме спрощене провадження у справі і призначено відкрите судове засідання на 11 годину 00 хвилин 16 листопада 2022 року.

Заявник в судове засідання не з`явилася, представник заявника у заяві прохає розглянути справу без її участі та участі заявника, заяву підтримала, прохає задовольнити з метою реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Заінтересована особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання представника не направила, надала заяву про розгляд справи без участі представника.

Вивчивши заяву та додані до неї заявником докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995р. зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Це роз`яснення відповідає змісту ч. 2 ст. 319 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За приписами ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території; гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Судом встановлено, що заявник є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Алчевським МВ УМВС України в Луганській області 07 лютого 2004 року.

Заявник є дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_3 , виданим 02.09.2002 Алчевським міським відділом реєстрації актів громадського стану.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 . Причина смерті у документах, виданих на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, вказана «множинні двосторонні переломи ребер, закрита тупа травма грудної клітки».

Суд вважає допустимими доказами в сенсі ч. 1 ст. 78 ЦПК України і бере до уваги довідку про причину смерті № 673 за формою №106/у, видану 10 травня 2022 року із зазначенням причини смерті; свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 11 травня 2022 року відділом запису цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, виходячи з такого.

Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085-р. та відповідно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року м. Алчевськ Луганської області України відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст. 317 ЦПК України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав людини. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території України, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на отримання соціальних виплат, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Таким чином, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, яка є громадянкою України, враховуючи, що заявник не має можливості іншим способом захистити своє право, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті чоловіка заявника ОСОБА_3 в певний час і в певному місці.

Що стосується зазначення причини смерті, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі - Правила), підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якою затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть).

Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та фельдшерська довідка про смерть) у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров`я України. Саме в цих документах зазначається причина смерті особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суду не надані належні і допустимі докази у вигляді лікарського свідоцтва про смерть за формою № 106/о або фельдшерської довідки про смерть за формою № 106-1/о, виданих уповноваженими органами Держави Україна, на підставі яких суд міг би зазначити причину смерті чоловіка заявниці, крім того, причина смерті не зазначається у свідоцтві про смерть і відмова заявнику в цій частині вимог не перешкоджає їй отримати свідоцтво про смерть чоловіка,

Отже, у суду немає ні правових, ні фактичних підстав для задоволення заяви в частині зазначення у рішенні причини смерті.

На підставі викладеного, згідно з Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», керуючись ст.ст. 4, 78, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319, 354, 430, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , представник заявника ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 , заінтересована особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), місце знаходження: 52700, Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт Петропавлівка, вул. Героїв України, буд. 62, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України задовольнити частково.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алчевськ Луганської області України громадянина України ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Салехард Тюменської області Російської Федерації, був зареєстрований за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення звернути до негайного виконання незалежно від набрання ним законної сили.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда