РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2022 Справа №607/7187/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря М.О. Мокрій

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і виселення,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебував позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і виселення з будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 12 липня 2022 року.

Заяв по суті відзиву на позов, на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №1140 від 05 жовтня 2022 року.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року, виділено в самостійне провадження вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і виселення з будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і виселення з будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 зупинене.

Відтак на розгляді перебуває спір ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і виселення.

Позов мотивовано тією обставиною, що позивачка є власником спірного будинковолодіння, в котрому тимчасово, за згоди позивачки, поселилися й проживають відповідачі. У зв`язку з виникненням заборгованості із сплати комунальних послуг, ОСОБА_1 відповідачам направлено вимогу про виселення; означена вимога була залишена невиконаною, а тому лише в судовому порядку позивачка має змогу на захист свого права власності в обраний спосіб .

В судовому засіданні позивачка та її представник вимогу підтримали й просять задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , котра одночасно є законним представником відповідача малолітньої ОСОБА_3 , та представник відповідачки проти задоволення позову заперечили. Заперечення мотивують тим, що на законних підставах перебувають в спірному будинковолодінні, оскільки між сторонами спору було укладено договір оренди, й станом на дату звернення до суду з позовом, строк оренди не закінчився.

Третя особа не забезпечила явки повноважного представника, заяв по суті на адресу суду не направляла.

Заслухавши пояснення, дослідивши докази, Судом встановлено наступні обставини.

Отже, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №37457607 від 13.05.2015 року .

Як зазначає сторона позивача, згідно досягнутої усної домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , позивачкою було передано в грудні 2020 року у тимчасове користування сім`ї ОСОБА_5 (котра, як встановлено Судом складається з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та їх малолітньої доньки ОСОБА_3 ) зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, без встановлення конкретної дати звільнення приміщення користувачами. Визначальним у наданні в користування житлового приміщення була своєчасна сплата комунальних платежів.

Проте, починаючи з січня 2022 року, сім`єю Чиж було допущено порушення зобов`язань по сплаті комунальних платежві, а конкретніше за період з 01.01.2022 року по 14.04.2022 року за спожитий газ було заборговано ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» 9 461, 90 гривень, що стверджується довідкою (арк.. справи 16)

Враховуючи той факт, що позивачка проживає та працює у м. Києві, усі перемовини з сім`єю Чиж щодо сплати заборгованості здійснювалися в телефонному режимі. У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та спробами окупації м. Києва та Київської області, ОСОБА_1 повернулася в квітні 2022 року до м. Тернополя.

12.04.2022 року, позивачка з`явилася до належного їй будинковолодіння в АДРЕСА_1 , з метою вирішення питання щодо оплати заборгованості за комунальні послуги. Проте, зайшовши на подвір`я домоволодіння, а в подальшому до власного будинку, наштовхнулася на перешкоди із боку ОСОБА_2 , котра, в свою чергу не впустила її до власного будинку та застосувала щодо ОСОБА_1 зброю, зокрема, здійснила постріл із світлошумової пістолета зброї REYAY MOD92. Вказані обставини підтверджуються матеріалами адміністративної справи №607/4826/22, за результатом розгляду якої Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено Постанову від 06.05.2022 року у справі №607/4826/22, про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП.

А тому, 11.05.2022 року, на адресу сім`ї Чиж, представником позивачки було надіслано вимогу про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , шляхом добровільного звільнення займаного житла у строк до 19.05.2022 року (вимога отримана 12.05.2022 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції).

Означену вимоги власника домоволодіння, про усунення перешкод шляхом виселення, виконано не було.

18.05.2022 року, представник позивачки звернувся до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області із заявою щодо вжиття заходів для забезпечення ОСОБА_1 можливості використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів її сім`ї у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За матеріалами проведеної перевірки Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області надано відповідь від 30.05.2022 року за №2498, відповідно до якої рекомендовано заявнику звертатися із цивільним позовом до Тернопільського міськрайонного суду .

31.05.2022 року, ОСОБА_6 разом із поліцією охорони приїхала до належного їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення в будинку охоронної сигналізації. Натомість ОСОБА_2 , котра в той час перебувала на території домоволодіння за згаданою адресою, не надала доступу до будинковолодіння зачинивши хвіртку подвір`я.

Відповідно, представник представник позивачки звернувся на лінію «102» та повідомив про те, що чиняться перешкоди у доступі власника до належного їй будинковолодіння.

Надалі, Сектором дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження за №0000445 за ст. 356 КК України (самоправство).

Разом з цим відповідачка ОСОБА_2 , котра одночасно представляє інтереси малолітньої доньки, суду пояснила, що спірне будинковолодіння перебуває у них в оренді, згідно договору оренди, укладеного в грудні 2020 року з ОСОБА_7 . В умовах договору оренди, складеного на один рік, зазначено, що його дія автоматично продовжується на наступний рік. По закінченню договору оренди житло буде звільнене в грудні 2022 року.

Як зазначає ВП ВС у постанові від 15.06.2021 року у справі № 904/5726/19 «У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.»

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стороною позивача категорично заперечено факт укладання будь яких правочинів в письмовій формі щодо передачі спірного будинку в найм сімї Чиж.

На дослідження Суду, позивачем було надано копію (арк. справи 58 -60), отриману в органах поліції, договору оренди житлового приміщення без місця укладання та дати, підписано від імені орендодавця ОСОБА_7 та орендаря ОСОБА_4 про передачу в оренду сімї Чиж в користування строком на 1 рік квартири в АДРЕСА_1 під сплату орендної плати в сумі 4000 гривень на місяць. Оригінал договору, наданий Суду для огляду відповідачкою ОСОБА_2 , досліджено в судовому засіданні.

Поряд з цим, відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.

Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Положеннями ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі.

Згідно з положеннями ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вітчизняне процесуальне законодавство, чітко не визначає певні стандарти доказування. Натомість, судові акти різних національних судових інстанцій (Верховного Суду - справи № 917/1307/18, № 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17), як і Європейського суду з прав людини і основоположних свобод (рішення по справі «Бендерський проти України») орієнтують судову практику застосовувати, зокрема у цивільному процесі, при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), або як його ще називають «переваги більш вагомих доказів» (preponderance of the evidence), що притаманний саме приватно-правовим відносинам. За класичним визначенням цей стандарт тлумачиться як розумний ступінь ймовірності, але менш високий в порівнянні з кримінальною справою.
Якщо на підставі доказів суд може сказати: «Ми вважаємо це більш імовірним, ніж навпаки», - то обов`язок доведення виконаний, але він не виконаний. Умовно кажучи, позивач повинен довести встановленим факт із імовірністю більше 50 відсотків. Проте це не означає просто більшої кількості наданих доказів, також перевага повинна бути в якості таких доказів, тобто їх спроможності до переконання, їх вазі та ефекту, що вони справляють на розум судді.
Саме за цим стандартом доказування «балансу ймовірностей», тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце.
Варто зауважити, що в силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме на відповідача покладається обов`язок надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, що між сторонами був укладений договір найму житла на вказаних у запереченнях позивних вимог умовах, з обумовленням терміну його дії та погодженням всіх суттєвих умов такого правочину. У свою чергу відсутність таких доказів свідчить про відсутність узгодження сторонами таких умов.

Суд наголошує, за змістом наданого відповідачем договору оренди житлового приміщення неможливо встановити дату та місце укладення договору; договір укладено щодо квартири без номера в будинку по АДРЕСА_1 , в договорі відсутні адреси сторін правочину, й договір від імені орендодавця підписано особою ОСОБА_7 . Окрім цього стороною відповідача не надано Суду жодних доказів про щомісячну сплату орендної плати в сумі 4000 гривень позивачці в розмірі, обумовленому наданим стороною відповідача договору оренди житлового приміщення.

З огляду на наведене відповідачкою не надано належних, допустимих доказів та достатніх доказів узгодження усіх істотних умов, та укладання між позивачкою та сімєю Чиж в письмовій формі договору найму житла, та належного його виконання, відповідно узгоджених умов.
Системний аналіз наявних у справі доказів, зокрема пояснень органам національної поліції ОСОБА_2 від 12.04.2022 року (арк.. справи 22), ОСОБА_4 від 12.04.2022 року (арк. справи 24), ОСОБА_1 від 12.04.2022 року (арк.. справи 26), вимоги від 11.05.2022 року про усунення перешкод у користуванні житловим будинком (арк. справи 34), заяви представника ОСОБА_1 на адресу начальника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 18.05.2022 року (арк.. справи 39) дозволяє Суду зробити висновок про існування між ОСОБА_1 та сімєю Чиж договірних відносин (усно укладеного правочину) про передачу позивачкою останнім у тимчасове користування в грудні 2020 року будиноку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , без встановлення конкретної дати виникнення у користувачів обов`язку звільнити житло, Визначально умовою користування житлом, був обов`язок користувачів сплачувати комунальні платежі.

Як зазначено вище, сімєю відповідачки було допущено порушення зобов`язань по сплаті комунальних платежів, а конкретніше за період з 01.01.2022 року по 14.04.2022 року за спожитий газ було заборговано ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» 9 461, 90 гривень.

Окрім цього, між сторонами виник конфлікт, і. як наслідок, 11.05.2022 року, на адресу сім`ї Чиж, представником позивачки було надіслано вимогу, котар отримана 12.05.2022 року, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , шляхом добровільного звільнення займаного житла у строк до 19.05.2022 року. Означену вимоги власника домоволодіння, про усунення перешкод шляхом виселення, не виконано.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ч.1 ст. 526 ЦК України).
За правилами ч.2 ст. 520 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки в існуючому між позивачкою та сімєю відповідачки правочині усно укладеному договорі про тимчасове користування будинком з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , строк виконання обов`язку звільнення найманого житла не встановлений сторонами, то з моменту отримання вимоги позивачки про звільнення житла, обов`язок підлягав до виконання сімєю відповідачки у семиденний строк від дня отримання; вимога залишилася невиконаною.
Окремо Суд наголошує, що виселення відповідачів з спірного будинковолодіння, є допустимим, оскільки, за правилами ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання малолітньоїОСОБА_3 , є місце проживання її батьків або одного з них.
Місцем реєстрації проживання відповідачки ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .; як пояснила відповідачка ОСОБА_8 , це є трикімнатна квартира, належна її батьку ОСОБА_9 , котрий також передав в користування сімї ОСОБА_5 належний йому на праві власності автомобіль Крайслер Вояждер, що зберігався на території будинковолодіння по АДРЕСА_1 . (арк. справи 45, 46). Жодних доказів неможливості вселення в житло за місцем реєстрації проживання, відповідачка суду не надала.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 263, 265 ЦПК України, Суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992, 40 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду, у 30-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_3

Відповідач ОСОБА_2 АДРЕСА_2

Головуючий суддяВ. М. Братасюк