Справа № 157/1006/22
Провадження №2/157/316/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі: головуючого - судді Тімонової В.М.,

з участю: секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Клименка П.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Півня Г.В.

представника органу опіки і піклування Камінь-Каширської міської ради - Решетовської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клименко Петро Миколайович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Камінь-Каширської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дітей,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клименко П.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Камінь-Каширської міської ради, з позовом про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на дітей.

Позов обґрунтовано тим, що 11 листопада 2007 року позивачка уклала шлюб із відповідачем, який рішенням Камінь-Каширського районного суду від 02.02.2021 року було розірвано.

За час шлюбу в них народилося двоє дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 17 вересня 2021 року позивачка вдруге уклала шлюб із ОСОБА_5 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їх дітей, відповідач заперечує проти проживання останніх разом з позивачкою, після розлучення з якою не вчинив жодних дій спрямованих на визначення місця проживання дітей з ним.

У зв`язку з цим діти проживали і в цей час проживають разом з матір`ю в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який належить позивачці на праві власності та в якому створені належні умови для проживання дітей. Враховуючи сталі соціальні зв`язки дітей та їх матері, належне їх виховання останньою, піклування нею про стан здоров`я дітей, їх фізичний, моральний та духовний розвиток, відмінні особисті якості позивачки за місцем роботи, її стан здоров`я та наявність самостійного доходу, є підстави для визначення місця проживання дітей з їх матір`ю. В цей час сторони також не досягли жодної домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дітей.

В разі задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю, позивачка має право на присудження їй аліментів на утримання дітей. Враховуючи, що відповідач вже тривалий час має постійний заробіток, вважає, що аліменти мають бути присуджені у частці від його заробітку (доходу) в розмірі половини такого.

Крім сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн, позивачка очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката орієнтовано у сумі 10000 грн.

Посилаючись на викладене, просить визначити місце проживання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з їх матір`ю ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі половини заробітку (доходу) ОСОБА_2 з 17 серпня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн на відшкодування судового збору.

Ухвалою судді від 02.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Вказав, що дочка ОСОБА_3 в цей час є неповнолітньою (досягла 14 років), а відтак має право самостійно вирішувати з ким з батьків вона хоче проживати, а тому позовну вимогу про визначення місця проживання вказаної дочки вважає необґрунтованою та безпідставною.

Вказав на відсутність доказів про те, що він та позивачка не дійшли згоди щодо місця проживання їх дітей, а також про те, що він заперечує проти проживання їх разом з їх матір`ю, оскільки він ніколи проти цього не заперечував. З цих підстав вважає позов безпідставним, так як спору з приводу вказаних обставин між ним та позивачкою ніколи не існувало.

Заперечив щодо проживання дітей до цього часу з їх матір`ю по АДРЕСА_1 , оскільки ще з початку повномасштабного вторгнення росії на територію України діти виїхали до Республіки Польща, де проживали до кінця серпня 2022 року зі своєю бабусею ОСОБА_7 , що також підтверджується доданим до позовної заяви актом обстеження умов проживання сім`ї складеним 03.08.2022 головним спеціалістом відділу служби у справах дітей міської ради Решетовською Н.О., начальником служби у справах дітей районної державної адміністрації Голубчук Т.П. та фахівцем соціальної роботи міської ради Козловською С.О .

Зважаючи на те, що позивачка є військовозобов`язаною, вона не могла впродовж пів року проживати разом з дітьми в Республіці Польща, оскільки на неї поширюється заборона на виїзд за межі України на період воєнного стану, а відтак одноосібно, без відповідача, піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний та моральний розвиток, як зазначено у позовній заяві, вона також не могла. Сам він не міг спілкуватися з дітьми, оскільки не мав змоги виїхати до них за кордон, а дозвонитися не мав можливості, тому що його номер телефону у телефонах дітей був заблокований.

Щодо стягнення аліментів зазначив, що спільне проживання позивача з дітьми на час звернення до суду із цією позовною заявою не доведено належними та допустимими доказами та спростовується вказаним вище актом умов проживання дітей, а тому сплата ним аліментів не може забезпечити інтереси дітей, а буде використовуватися на потреби позивача, що є неприпустимим. Крім цього, він проживає разом зі своїми непрацездатними батьками, єдиним доходом яких є мізерна пенсія, розмір якої в серпні 2022 року у батька склав 2164,67 грн, у матері - 2520,30 грн, у зв`язку з чим фінансово допомагає їм. Разом з тим, у січні 2022 року отримав важку травму хребта і у період з 27.01.2022 по 23.03.2022 він лише офіційно витратив на лікування 7707,71 грн. У зв`язку із вказаним захворюванням йому необхідно двічі на рік проходити профілактичне лікування, а також він потребує реабілітації та санаторно-курортного лікування.

Звертає увагу також на дохід позивачки, який у березні 2022 року склав 44321,19 грн, що більш ніж у два з половиною рази перевищує його заробіток за аналогічний період. При цьому зауважив, що позивачка є фізично здоровою, будь-яких хронічних захворювань не має. Також вказав, що позивачка чинить перешкоди, не даючи йому можливості брати участь у вихованні дітей. Представником позивачки не додано до позовної заяви документів, що підтверджують надання правничої допомоги ОСОБА_1 та доказів оплати такої допомоги, а відтак такі витрати не можуть бути розподілені судом.

Враховуючи зміст позовної заяви, вважає, що затрачений на її складання час, а також час на складання інших заяв не значний, а тому, беручи до уваги, що даний спір не складний для вирішення судом, вважає, що орієнтований розмір судових витрат є значно завищеним та неспівмірним обсягу наданих послуг навіть із врахуванням ймовірного представництва інтересів позивача адвокатом у судових засіданнях у цій справі. Орієнтований розмір судових витрат з надання йому адвокатом правничої допомоги у цій справі становить 6000 грн, докази про що та докази її оплати будуть надані у встановлений процесуальним законом строк.

Посилаючись на викладене, просить позов задовольнити частково, визначити місце проживання дочки ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 стягнути з нього на користь дітей аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Розподілити судові витрати між сторонами у відповідності до задоволених (залишених без задоволення) позовних вимог.

Представником позивачки подано до суду відповідь на відзив, де він зазначає, що не заперечує вимушене проживання позивачки окремо від дітей, однак після того, як діти повернуться із-за кордону, вони надалі будуть проживати з їх матір`ю. Також зазначив, що відповідач, зазначаючи про відсутність спору з приводу проживання дітей з матір`ю, визнає такий лише в частині визначення місця проживання молодшої дочки і заперечує в частині визначення місця проживання старшої, що, вважає достатнім підтвердженням існування спору.

Щодо визначення місця проживання старшої дочки вказав, що на момент надіслання цього позову до суду остання була ще малолітньою і вважає, що вона виявить бажання проживати разом з позивачкою, що буде з`ясовано під час судового розгляду і вирішення справи. Вказав, що прохання відповідача про присудження аліментів на дітей на користь самих дітей не може бути предметом розгляду у справі в якій суд розглядає вимогу позивача про присудження аліментів на дітей в користь позивача. Старша дочка хоч і має право на самостійне одержання аліментів, однак жодних відомостей про те, що вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання немає. У зв`язку з цим позивачка має право звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання старшої дочки.

Твердження відповідача про нецільове використання позивачкою аліментів на дітей є необґрунтованим і безпідставним припущенням відповідача, який не надав суду жодного доказу на підтвердження власної участі в утриманні дітей на протязі майже двохрічного строку, коли проживав окремо від них. Розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з відповідача, є обґрунтованим з урахуванням дійсних потреб дітей та розміру витрат, яких позивачка несе одноосібно протягом майже двохрічного проживання відповідача окремо від дітей.

Посилання відповідача на те, що він не має об`єктивної можливості сплачувати аліменти в розмірі половину свого заробітку, оскільки значну його частину витрачає на утримання його непрацездатних батьків, є безпідставним, оскільки батьки, незважаючи на свій вік, продовжують трудову діяльність у тій чи іншій формі і розмір їх сукупного доходу дозволяє задовольнити усі їх нагальні потреби, а будь-яке додаткове утримання їх відповідачем не підтверджене жодним доказом. Також зазначив, що отримувана відповідачем заробітна плата за місцем його роботи не є його єдиним доходом.

Разом з тим, з доданих відповідачем документів неможливо встановити дійсну тяжкість усіх його хвороб, які не перешкоджають йому виконувати службові обов`язки начальника караулу 8 державної пожежно-рятувальної частини в 4 ДПРЗ ГУ ДСНС Україну Волинській області, що передбачає чи не постійне несення відповідачем чималих фізичних навантажень. Надані відповідачем копії чеків (квитанцій) на підтвердження оплати товарів та послуг виду «Здоров`я і краса» не містять жодних відомостей про конкретні товари чи послуги, що їх було оплачено, а також не містять відомостей про платника, а тому не можуть вважатися належними та достовірними доказами на підтвердження понесених відповідачем витрат на лікування.

Заперечив про вчинення позивачкою будь-яких перешкод у спілкуванні відповідача з його дітьми та у їх вихованні, що, крім того, не підтверджено жодним доказом.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де він зазначає, що на цей час залишається невідомим у чому саме полягає твердження представника позивачки про принциповість проживання дітей разом з позивачкою, в той час як діти з 26.02.2022 постійно проживають за межами України. Вважає, що негайне поновлення проживання дітей з матір`ю після їх повернення до України є припущенням представника позивача. Твердження представника позивачки у позові про те, що діти дотепер проживають разом з їх матір`ю в будинку АДРЕСА_1 , не відповідає дійсності, оскільки ще з початку повномасштабного вторгнення росії до України діти виїхали до Республіки Польща, де постійно проживають.

Разом з тим, звертає увагу, що з рішення Камінь-Каширського районного суду у справі № 157/47/21 про розірвання шлюб між ним та позивачкою вбачається, що у позовній заяві позивачка зазначила, що за спільною домовленістю між нею та відповідачем діти залишаються проживати з матір`ю, тим самим підтвердивши, що спору між ним та позивачкою щодо встановлення місця проживання дітей не існує. Доказів зворотного позивачка не надала. У зв`язку з цим переконаний, що заявлений позов в цій частині є безпідставним та до задоволення не підлягає. Також вважає, що нездатність представника позивача передбачити, що через десять днів після подання цього позову старшій дочці ОСОБА_3 виповниться 14 років, після чого позов в частині визначення місця її проживання втратить свою актуальність, видається як зволікання відповідача з вирішенням його з позивачкою спору щодо місця проживання їх дітей.

Твердження представника позивачки про те, що його прохання про присудження аліментів на дітей на користь самих дітей не може бути предметом розгляду у цій справі є помилковим, оскільки відповідно до ст. 179 СК України суд може присудити аліменти одному з батьків виключно на користь дитини, а не на користь матері чи батька. Разом з тим, спільне проживання позивачки з дітьми на дату звернення до суду із цією позовною заявою і в подальшому не доведене належними та допустимими доказами і спростовується її ж представником, а також актом обстеження умов проживання дітей від 03.08.2022 та листом Держприкордонслужби від 14.09.2022 № 91-2564/0/15-22.

Вважає, що позивачка свідомо заявляє позовну вимогу про стягнення аліментів у більшому (завищеному) розмірі, щоб компенсувати понесені нею витрати на дітей за попередній період. Стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 заробітку платника аліментів, про що зазначає представник позивачки, на думку відповідача може застосовуватися судом лише за умов врахування всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України. Твердження представника позивачки про інші доходи, які отримує він та його батьки, є голослівними та будуть спростовані під час судового розгляду. Його матір ніде не працює, а батько, хоч і зареєстрований фізичною особою-підприємцем, однак впродовж цього року жодних доходів від підприємницької діяльності не отримував.

Прохаючи стягнути аліменти в розмірі половини його заробітку, позивачка не враховує того, що за умов її фактичного проживання з дітьми, присудження аліментів на її користь буде прямо суперечити вимогам с. 3 ст. 181 СК України та інтересам дітей, які ростуть і виховуються окремо від матері. У зв`язку з цим він категорично не погоджується сплачувати аліменти, які позивачка буде використовувати для своїх потреб. Вважає, що справедливим розміром аліментів, які будуть з нього стягуватися, буде 1/4 частина від його заробітку, але виключно за умов, коли позивачка доведе, що дійсно діти проживають разом з матір`ю.

Посилаючись на викладене, просить відмовити у задоволені позовних за безпідставністю та стягнути з позивачки на його користь понесені ним судові витрати з надання професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 6000 грн.

Ухвалою суду від 31.10.2022 позов в частині визначення місця проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою від 31.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив. Представник позивачки пояснив, що менша дочка сторін бажає проживати з матір`ю.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково з підстав, зазначених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, зокрема, в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечили, в частині стягнення аліментів - частково, в розмірі 1/4 заробітку відповідача.

Представник органу опіки і піклування Камінь-Каширської міської ради вважає, що менша дочка сторін повинна проживати з матір`ю, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої дитини.

Заслухавши пояснення позивачки, допитаної в судовому засідання як свідка, її представника, відповідача, його представника, представника третьої особи, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11.11.2007 перебували в зареєстрованому шлюбі, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.11.2007 (а.с. 71), який рішенням Камінь-Каширського районного суду від 02.02.2021 було розірвано (а.с. 18-20).

У шлюбі в сторін народилися дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається зі свідоцтв про народження (а.с. 21, 22).

17 вересня 2021 року позивачка вдруге зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_6 , що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 23).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1560 від 11.04.2022 (а.с. 27) дочка сторін ОСОБА_4 зареєстрована за місцем проживання її матері - позивачки у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок належить позивачці на праві власності, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 290141138 від 14.12.2021 (а.с. 24) та технічного паспорту (а.с. 36-44).

Як встановленому в судовому засіданні та не заперечується сторонами, з квітня 2019 року позивач та відповідач проживають окремо.

За приписами ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно з довідкою лікаря ОСОБА_10 від 25.07.2022 (а.с. 28) діти сторін знаходяться на обліку у педіатра - сімейного лікаря ОСОБА_10 . Їх мати неодноразово зверталася за амбулаторною та стаціонарною допомогою та постійно перебуває на зв`язку з приводу питань здоров`я її дітей.

Як вбачається зі службової характеристики від 10.08.2022 (а.с. 30) позивачка займає посаду оператора відділення військового обліку та бронювання сержантів та солдатів запасу Камінь-Каширського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Волинської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за місцем роботи характеризується позитивно, стан здоров`я добрий, що також стверджено випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.08.2022 виданої Камінь-Каширським центром первинної медико-санітарної допомоги (а.с. 31-32).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.10.2022 (а.с. 153) у житловому будинку за місцем проживання позивачки умови проживання задовільні, в будинку чисто, тепло. Для виховання та розвитку дітей є спальні місця, власна кімната, діти забезпечені одягом, підручниками, засобами зв`язку. На момент перевірки, зі слів матері, діти перебували у Республіці Польща разом з бабусею, навчання здійснюють дистанційно.

Згідно з висновком про визначення місця проживання дітей виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради (а.с. 180-182) діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тимчасово проживають у Республіці Польща зі своєю бабусею - матір`ю позивачки.

Коли діти проживали на території України, вони проживали та були зареєстровані разом з матір`ю ОСОБА_1 у будинку по АДРЕСА_1 , де житлово-побутові умови задовільні, у будинку є водопостачання, каналізація, необхідні меблі та побутова техніка. Діти забезпечені одягом, взуттям, шкільним приладдям.

В ході телефонної розмови з дочкою сторін ОСОБА_4 з`ясовано, що вона хоче проживати з матір`ю ОСОБА_1 . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 31.10.2022 мати висловилася за її спільне проживання з дітьми, батько не заперечив щодо надання висновку про доцільність проживання його меншої дитини з матір`ю.

На підставі викладеного, орган опіки і піклування виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_11 з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки це відповідатиме найкращим інтересам малолітньої дитини.

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини проживати з матір`ю, приходить до висновку про задоволення позову в частині визначення місця проживання дочки сторін ОСОБА_4 з позивачкою.

При цьому, задоволення позову в цій частині не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояви турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Суд вважає, що тимчасове перебування дочки сторін ОСОБА_4 в Республіці Польща із матір`ю позивачки не є перешкодою для визначення її місця проживання.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно зі ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Згідно із ст. ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2022 року становить 2100 грн, з 1 липня 2022 року - 2201 грн, з 1 грудня 2022 року - 2272 грн.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши наведені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що відповідач не є особою з інвалідністю, є працездатним, тому може надавати позивачці кошти на утримання дітей, а також відсутність на його утриманні інших дітей.

При цьому суд враховує, що відповідач є працевлаштованим, з 01.06.2021 обіймає посаду начальника караулу 8 державної пожежно-рятувальної частини 4 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Волинській області, що вбачається з інформації Головного управління ДСНС України у Волинській області від 12.08.2022 № 48.4.01-4/48.4 (а.с. 46), отримує дохід, що стверджується довідкою про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 за період роботи з 01.03.2014 по 31.07.2022 (а.с. 48-51).

Також суд враховує стан здоров`я платника аліментів, перебування його на стаціонарному лікуванні, що вбачається із медичної книжки (а.с. 76-77), інформаційних довідок з електронної системи здоров`я (а.с. 78-79), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.09.2022 (а.с. 80), що не перешкоджає йому виконувати трудові обов`язки, наявність на його утриманні непрацездатних батьків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з яким він проживає, що вбачається з будинкової книги (а.с. 81-83) та пенсійних посвідчень останніх (а.с. 84), а також довідок про їх доходи (а.с. 85, 86), згідно з якими середньомісячний дохід яких складає 2139,67 грн та 2465,60 грн відповідно, що менше розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного ч. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», який з 01 липня 2022 року становить 2600 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд не бере до уваги твердження представника позивачки, що непрацездатні батьки відповідача, крім пенсійних виплат, отримують інші доходи, в тому числі від підприємницької діяльності, оскільки доказів на підтвердження такого не подано.

Крім цього, суд бере до уваги наявність у власності відповідача земельної ділянки площею 0,1 га, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №310585716 від 22.09.2022 року (а.с. 131-132).

При цьому суд не бере до уваги надані відповідачем чеки про оплату товарів (послуг) (а.с. 88 - 103), оскільки в них не зазначено платника та товару (послуги) за які сплачені зазначені у них суми коштів.

Аналізуючи викладене вище, розмір аліментів 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) відповідача суд вважає достатнім та необхідним в якості участі останнього в цих витратах. При цьому суд вважає, що позивачкою не доведено, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України).

Як вбачається з штампу Камінь-Каширського районного суду, який міститься на першій сторінці позовної заяви (а.с. 1), датою надходження цього позову є 22.08.2022, тому саме з цього часу необхідно проводити стягнення аліментів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов частково, покладає судовий збір на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Беручи до уваги, що позивачкою у позові заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру - про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, з яких першу позовну вимогу судом задоволено, другу - задоволено частково, та враховуючи, що ОСОБА_15 при подачі позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей, оскільки від судового збору за подачу позовної заяви про стягнення аліментів позивачка звільняється, суд стягує відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн. в користь позивачки та 992,40 грн в дохід держави.

Щодо розподілу понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу, то суд, з метою надання ними можливості подати докази на підтвердження таких витрат та заперечення на такі докази, вважає за необхідне питання розподілу понесених сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу вирішити після надходження відповідних доказів у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 51 Конституції України, статтями 12, 76, 77, 79-81, 89, 141, 263-265, 430 ЦПК України, статтями 7, 19, 141, 155, 161, 180, 181, 182, 183, 202 СК України, ст. 29 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клименко Петро Миколайович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Камінь-Каширської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає на АДРЕСА_1 .

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), починаючи з 22 серпня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_11 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Камінь-Каширської міської ради, фактичне місце знаходження: вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 9.

Призначити дату судового засідання для вирішення питання про судові витрати - 06 грудня 2022 року о 12.00 годині, надавши строк для подання позивачці доказів щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення цього рішення.

Головуючий: В. М. Тімонова