Справа № 465/6966/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1492/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Крайник Н.П.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 26 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 22 180 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, та кошти на її утримання у розмірі 32 052 гривень протягом трьох років, починаючи від дня розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з роботою відповідача вони змушені були виїхати закордон. Сторони разом з сином ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , 2517 ВБ. З серпня 2017 року син ОСОБА_4 навчається у початковій міжнародній платній школі у м. Гаага. Між сторонами угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто. При цьому, відповідач відмовляється у добровільному порядку виплачувати будь-які кошти, які забезпечують можливість її та їх сина ОСОБА_4 змінити місце проживання, побудувати новий побут та кар`єру, продовжити навчання, а в неї коштів не достатньо для цього. Крім цього, дитині необхідно кошти на додаткові уроки мови та інших дисциплін у зв`язку з адаптацією в іншій країні, а також для відвідування лижної школи та клубу «Юних інженерів». Вона також потребує допомоги, протягом трьох років від дня розірвання шлюбу, оскільки заради кар`єри відповідача двічі залишала роботу, за кордоном не може працевлаштуватись у зв`язку з тим, що працевлаштування дипломатів та членів їх сімей на території країни перебування не допускається. Тому внаслідок зазначених обставин, через тривалий період відсутності на території України та неможливості працевлаштування за фахом(юрист), вона втратила напрацьовані навики, ділові контакти. Повторне напрацювання навиків, відновлення ділових контактів та соціальних зв`язків потребує часу та фінансової підтримки, зокрема для продовження зайняття адвокатською діяльністю, оренди приміщення, купівлі офісної техніки та канцелярських товарів. Відповідач є працездатним, має постійний високий дохід, аліменти нікому не сплачує, стягнення по виконавчих документах з відповідача не проводяться, та інших утриманців немає, а їх дитина ОСОБА_4 є єдиною дитиною у відповідача. У зв`язку чим вважає, що відповідач має можливість платити аліменти на користь дитини та на її утримання, як дружини. Просить позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 26 травня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що висновок суду про те, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з сторонами, не підтверджено доказами та суперечить обставинам, встановленим Львівський апеляційним судом під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Вказує, що відповідач участі у вихованні, розвитку, утриманні дитини не приймає. Вважає надані ОСОБА_5 докази у даній справі неналежними, а відтак, суд першої інстанції безпідставно взяв їх до уваги. Зазначає, що дохід відповідача ОСОБА_2 цілком дозволяє сплачувати йому суму аліментів зазначену у позові на утримання позивачки та дитини сторін. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом встановлено, сторони у справі перебували з 16 квітня 2011 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвано постановою Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року.

У шлюбі народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як станом на момент звернення до суду з вказаним позовом, так і на момент перегляду справи в апеляційному порядку, сторони у справі разом із сином спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , 2517 ВБ.

Відповідач ОСОБА_5 призначений з 21 лютого 2017 року на посаду першого секретаря Посольства України в Королівстві Нідерланди на час довготермінового відрядження, що підтверджується наказом Міністерства закордонних справ України № 2889-ос від 22 грудня 2016 року.

Згідно даного наказу відповідачу з 21 лютого 2017 року встановлено надбавку у розмірі 5 % до норми компенсаційних виплат в іноземній валюті на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який перебуватиме за кордоном разом з батьком. Цим наказом встановлено відповідачу норму компенсаційних виплат в іноземній валюті у розмірі 2 654 євро на місяць.

Щодо права на утримання позивачки.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

За приписами частини четвертої статті 76 СК України, якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про дипломатичну службу» держава сприяє створенню умов для працевлаштування іншого з подружжя під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби. Час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу. Порядок нарахування страхового стажу та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, визначається законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Іншому з подружжя, який перебував за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, після закінчення строку такого відрядження надається посада в державних органах, на державних підприємствах, в установах, організаціях, де він працював до виїзду за кордон, рівнозначна тій, яку він займав до звільнення.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що позивачка здобула вищу юридичну освіту в час, коли сторони у справі ще не перебували у шлюбі, та працювала з 31 березня 2003 року в органах прокуратури, звідки звільнилася 20 вересня 2011 року за власним бажанням у зв`язку з довготерміновим відрядженням чоловіка - працівника дипломатичної служби, за кордон, після чого отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а з 04 лютого 2020 року до 30 березня 2020 року виконувала роботи технічного працівника (консульські питання) відповідно до цивільно-правового договору з оплатою у розмірі 370 дол. США, а в подальшому добровільно не скористалася гарантіями, передбаченими статтею 37 Закону України «Про дипломатичну службу», а також не довела обставин, передбачених частиною четвертою статті 76 СК України, які б давали підстави для отримання нею від колишнього чоловіка аліментів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що позивачка обмежена у можливості працевлаштуватися в країні перебування, через свій статус «дружина дипломата», колегія суддів відхиляє, оскільки позивачка добровільно погодилась переїхати до держави теперішнього її проживання, будучи ще одруженою, після розірвання шлюбу не повідомила про це компетентні органи країни перебування, що, на думку суду, надавало би їй можливість працевлаштуватися в цій країні через втрату свого особливого статусу, або повернутися до України та повернутися на попередню роботу, що гарантується їй положеннями Закону України «Про дипломатичну службу». Також такі доводи скарги не дають колегії суддів підстав для висновку, що вони свідчать про можливість застосування до спірних правовідносин сторін положень згаданої частини четвертої статті 76 СК України.

Щодо права на утримання дитини сторін.

Відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі, в тому числі після розірвання шлюбу спільно проживають в одній квартирі в м. Гаага, а позивачкою не доведено, що відповідач не здійснює витрат на утримання сина сторін.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду колегія не може, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою цієї статті Кодексу визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні положення щодо обов`язку доказування і подання доказів містяться у статті 81 цього Кодексу.

Установивши, що батько дитини щомісячно отримує від держави на нього надбавку у розмірі 5 % до норми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що складає 132,70 євро щомісячно, які добровільно передає позивачу, а також за рахунок держави оплачується навчання сина за кордоном (під час довготермінового відрядження батька), з яким він там перебуває, що не заперечується позивачкою, останньою також не заперечується інші факти надання матеріальної допомоги, як їй особисто, так і синові, зокрема, купівля одягу для дитини, продуктів харчування, з огляду на те, що обов`язок по утриманню сина в рівній мірі несуть обоє з батьків, а також виходячи з розміру аліментів, визначених самою позивачкою в твердій грошовій сумі, в розмірі 22 180,00 грн (що на момент перегляд справи судом апеляційної інстанції орієнтовно складає 600 євро), беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2022 році, суд апеляційної інстанції, урахувавши інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, доходить висновку про наявність підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій в розмірі 4 000,00 грн. На думку колегії суддів, такий розмір відповідає критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін, а матеріалами справи підтверджено достатність заробітку (доходу) відповідача для присудження аліментів у визначеному судом розмірі.

Відповідно до частини першої та другої статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Під час апеляційного розгляду, позивачка додаткового пояснила, що відповідач перестав утримувати сина після розірвання шлюбу - 14.09.2021.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до суду з первісним позовом про розірвання шлюбу в листопаді 2018 року, а ОСОБА_1 із зустрічним позовом про стягнення аліментів звернулася до суду 25 лютого 2020 року.

Рішенням суду від 14 вересня 2021 року шлюб, укладений між сторонами, розірвано.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, так і тлумачення приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

З огляду на фактичні обставини справи, що переглядається, зокрема, визначення позивачкою факту добровільного утримання відповідачем сина сторін до момент набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, колегія суддів вважає, що розумним буде призначити стягнення аліментів не з часу звернення з вказаним позовом, а з часу припинення добровільного утримання відповідачем сина сторін, який пов`язується з набранням судовим рішення про розірвання шлюбу законної сили.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 26 травня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини та постановити в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з 14 вересня 2021 року і до досягнення ним повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 08.11.2022

Головуючий

Судді