УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 607/18886/15

провадження № 61-11123ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 червня 2009 року, про що зроблено запис № 5641/2009 від 19 червня 2009 року Муніципалітетом Теннер Королівства Данії. Копію рішення після набрання ним законної сили надіслано у Відділ реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, проте, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року у відкритті апеляційного провадження було відмовлено.

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року у вказаній вище справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відкритті апеляційного провадження у справі, оскільки заявником укладався шлюб з відповідачем лиш з ціллю набуття статусу громадянства іншої країни. Водночас, заявник звернувся до суду з цим позовом з метою не дати можливості відповідачу скористатися правовим статусом члена подружжя для заволодіння частиною нажитого майна.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що копію оскаржуваної постанови отримано ним 05 жовтня 2022 року, на підставі чого вважає, що строк на касаційне оскарження був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Оскаржувану ухвалу постановлено 26 серпня 2022 року. Останній день строку на касаційне оскарження з врахуванням вихідних днів припав на 26 вересня 2022 року. Касаційну скаргу подано 07 листопада 2022 року (понеділок), тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

Копію оскаржуваної ухвали отримано ОСОБА_1 07 жовтня 2022 року, що підтверджується копією поштового конверту з трек-номером 234.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що строк на касаційне оскарження був пропущений з поважних причин, а тому заява про поновлення строку є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем, який був повідомлений про дату, час та місце слухання справи, було подано апеляційну поза межами преклюзивного строку, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з таких підстав.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц відступив від правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15, від 31 жовтня 2018 року у справі № 635/8219/15, за змістом яких процесуальний строк, зазначений у статті 358 ЦПК України при відсутності винятків може бути поновлений і процедура апеляційного оскарження визначається на момент ухвалення судових рішень, а не на момент подачі апеляційної скарги.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог статті 294 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За правилами частини другої статті 358 ЦПК України в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Суд апеляційної інстанції встановив, що в грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який зареєстрований 19 червня 2009 року Муніципалітетом Теннер Королівства Данії.

З позовною заявою позивачем ОСОБА_1 була подана заява про розгляд справи у його відсутності.

25 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бакалець І. Г. були присутні в судовому засіданні. Розгляд справи було відкладено на 13 січня 2016 року 10:30 год, про що було повідомлено позивача та його адвоката в судовому засідання і підтверджено розпискою.

25 грудня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив всі подальші судові засідання по даній справі розглядати у його відсутності.

13 січня 2016 року представник Бакалець І. Г. , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , був присутній в судовому засіданні. Розгляд справи було відкладено на 01 лютого 2016 року на 09:00 год, про що було повідомлено представника Бакальця І. Г. в судовому засідання і підтверджено розпискою.

01 лютого 2016 року представник Бакалець І. Г. , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , в день розгляду справи по суті подав заяву, в якій просив: дану справу розглядати у його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Судом апеляційної інстанції також було встановлено те, що 28 квітня 2021 року представник ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , ознайомився з матеріалами справи, а 24 червня 2022 року представник ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , ознайомилася з матеріалами справи. Такі обставини апеляційний суд встановив на підставі наявних в матеріалах справи заяв про ознайомлення з матеріалами справи від 28 квітня 2021 року та 21 червня 2022 року відповідно.

Відповідно до вимог частини першої статті 44 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Таким чином, станом на час ухвалення рішення у справі представник був наділений обсягом повноважень, яким володів позивач у справі, а отже в силу вимог процесуального закону позивач був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи 01 лютого 2016 року.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції, встановивши, що представник позивача був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, коли судом першої інстанції за результатами спору було ухвалено судове рішення, дійшов правильного висновку про те, що заявником під час подання апеляційної скарги було пропущено встановлений законом преклюзивний строк, а передбачені частиною третьою статті 358 ЦПК України обставини, за наявності яких може бути поновлений пропущений строк на апеляційне оскарження за умови пропуску також і преклюзивного строку, судом апеляційної інстанції не були встановлені.

Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, від 24 лютого 2022 року у справі № 216/8803/15-ц, від 01 грудня 2021 року у справі № 759/11628/14-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц.

Доводи касаційної скарги стосуються опису позовних вимог та підстав для їх заявлення, водночас не містять нормативно-правового обґрунтування порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а тому таких висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до бажання добитися повторного розгляду справи, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, зі змісту оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Тернопільського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров