ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3273/22 Справа № 187/680/18 Суддя у 1-й інстанції - Караул О. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

ознайомившись з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міськрайонного управління у Петриківському районі та у м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, 01 лютого 2022 року Публічне акціонерне товариство "Дніпровець" (далі - ПАТ "Дніпровець") подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ "Дніпровець" просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаного рішення, посилаючись на те, що про наявність повного тексту оскаржуваного рішення дізналося лише 21 січня 2022 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Однак, апелянтом належні докази щодо отримання судового рішення суду саме 21 січня 2022 року, до апеляційної скарги не надано.

Згідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 357 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2022 року апеляційну скаргу було залишену без руху для надання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення.

17 березня 2022 року копія ухвали була направлена на адресу апелянта, яка була вказана в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що адреса зазначена у апеляційній скарзі є офіційним місцезнаходження юридичної особи ПАТ "Дніпровець" згідно витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який надав сам апелянт до своєї апеляційної скарги.

Проте, поштове відправлення вручене не було. Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційного суду повернувся конверт з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до положень частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяв чи клопотань про зміну місця проживання від апелянта до суду не надходило.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Судом вжиті заходи для скерування апелянту ухвали про залишення без руху його апеляційної скарги, однак вона не була вручена апелянту за відсутності останнього за вказаною ним адресою перебування, таким чином у призначений судом строк вимоги ухвали не виконано.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий суд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п.93, «Сутяжник» проти Росії», п.38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність правових підстав для поновлення процесуального строку у відповідності до положень статті 358 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року, слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко