Справа № 461/3784/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3404/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим заявою від 07.06.2021 року (а.с.20), в якому просив стягнути з кредитної спілки (далі - КС) «Перше кредитне товариство» пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №ЛВ-20/0027/08/986 від 14.07.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок за період з 01 січня по 31 травня 2021 року в розмірі 28784 грн. 40 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2010 року, стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» у його ( ОСОБА_1 ) користь 1445 грн. депозитного вкладу, 80 грн. 20 коп. індексу інфляції за час прострочення, 20 грн. 66 коп. - 3% річних від простроченої суми, 14 грн. 80 коп. понесених судових витрат, а всього - 1650 грн. 66 коп., і 30.11.2010 року було видано виконавчий лист №2-1474/10, який ним скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі (ВП №57669494), однак, рішення суду відповідачем не виконане, що, на переконання позивача, відповідно до статей 509, 551, 599, 600, 601, 609 ЦК України та положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», є підставою для відповідальності відповідача у виді стягнення з нього пені за спірний період

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а також стягнути судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 5199 грн. 84 коп.

Апелянт зазначає, що порушення відповідачем умов договору підтверджено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, а відповідно до пункту 4.1 договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України, а саме: ст.ст.509, 549, 551, 599, 600, 601, 609, 611 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Звертає увагу, що кредитна спілка є установою і, незалежно від її виду діяльності, є правомірне застосування Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» щодо стягнення пені у розмірі облікової ставки НБУ.

Апелянт переконаний, що він надав належний доказ на підтвердження його статусу фізичної особи - підприємця.

Вважає, що у разі задоволення позову йому належиться компенсація за відрив від звичайних занять за підготовку, складання та подання позовної заяви та апеляційної скарги у зазначеному ним розмірі.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.04.2022 року, є дата складення повного судового рішення - 26.04.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.07.2008 року між ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство» укладено договір №ЛВ-20/0027/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) у розмірі 200 грн. на строк 12 місяців, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням - 14.07.2009 року, зі сплатою 20% річних за користування коштами, згідно програми «Подарунковий».

23.03.2009 року між ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство» був укладений додатковий договір №1 до договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) від 14.07.2008 року, у зв`язку з поповненням внеску членом КС ОСОБА_1 на суму 6700 грн., тобто дію договору було продовжено на тих же умовах до 14.07.2009 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2010 року, стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» у користь ОСОБА_1 1445 грн. суми депозитного вкладу, 80 грн. 20 коп. індексу інфляції за час прострочення, 20 грн. 66 коп. - 3% річних від простроченої суми, 14 грн. 80 коп. понесених судових витрат, а всього - 1650 грн. 66 коп.

30.11.2010 року було видано виконавчий лист №2-1474/10 та скеровано на виконання до підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції в Одеській області.

Відомостей про закінчення виконавчого провадження в матеріалах справи немає.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Установивши, що умовами укладеного між сторонами депозитного договору не передбачено відповідальності кредитної спілки за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді сплати пені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону, потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, тому до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич