КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, -

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю.

24 червня 2016 року між сторонами був укладений договір про спільне утримання дитини, згідно з яким батько має сплачувати аліменти щомісяця не пізніше 28 числа поточного місяця в сумі 2 000,00 грн.

Після укладення договору про спільне утримання дитини у відповідача змінився майновий стан - він має стабільний дохід, придбав автомобіль, відчужив нерухоме майно у 2018 році.

Дитина щомісячно потребує значних фінансових витрат, а аліменти, які сплачує батько, є недостатніми, у зв`язку з високими цінами на товари, продукти харчування, одяг, взуття, засоби гігієни та догляду за здоров`ям сина.

Оскільки відповідач не має на утриманні інших дітей, батьки на його утриманні не перебувають, інших утриманців також не має, ОСОБА_3 , враховуючи вищевикладене, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначених договором про спільне утримання дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л., зареєстрований за №1248, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 з твердої грошової суми в розмірі 2 000,00 грн. на 1/3 частину від усіх видів його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання законної сили рішенням суду.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначених договором між батьками про спільне утримання дитини від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л., зареєстрованим за №1248, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 з твердої грошової суми в розмірі 2 000,00 грн. на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про залишення даного позову без задоволення.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує на те, що його довіритель не з`являвся в судові засідання з поважних причин, адже виконував свої посадові обов`язки згідно посадової інструкції, як головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу департаменту документообігу, контролю та інформаційних технологій Міністерства освіти і науки України та не мав фактичної можливості підготувати і надати суду відзив на позов у даній справі, оскільки, по-перше, в нього немає відповідної юридичної освіти, по-друге, на момент розгляду справи у нього було скрутне фінансове становище, що позбавило його можливості скористатись послугами юриста чи адвоката для підготування такого відзиву.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з моменту укладення договору про спільне утримання дитини від 24 червня 2016 року та по теперішній час ОСОБА_1 вчасно та в повному обсязі сплачуються аліменти на утримання сина, заборгованості у відповідача немає, доводи позивача про те, що майновий стан відповідача значно поліпшився (змінився) не підтверджуються наявним в матеріалах справи доказами.

В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що позивач приховала від суду свій реальний майновий стан, оскільки відповідачу достеменно відомо, що позивач має у своїй власності значну кількість нерухомого майна, є офіційно працевлаштованою особою зі значним розміром заробітної плати, отримує різного роду премії, надбавки до заробітної плати тощо.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , для встановлення реального майнового стану, просив суд апеляційної інстанції витребувати інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_3 , відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_3 , а також, відомості з ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДПС у м. Києві щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_3

19 жовтня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зокрема у відзиві зазначено, що доводи апеляційної скарги є надуманими та спростовуються наявними матеріалами справи, оскільки дитина як і на момент укладення договору так і на момент розгляду справи проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про місце реєстрації проживання, копія якої додається.

Після укладення договору про спільне утримання дитини у відповідача змінився майновий стан, а саме: відповідач офіційно працевлаштований на посаді головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу департаменту документообігу, контролю та інформаційних технологій у Міністерстві освіти і науки України, отримує стабільний щомісячний дохід, що підтверджується роздруківкою декларації ОСОБА_5

20 жовтня 2022 року на поштову адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який за своїм змістом є ідентичним до відзиву, що надійшов на електронну пошту Київського апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 29 серпня 2009 року по 01 лютого 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2016 року (справа №754/16412/15-ц) шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 1200, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір між батьками про спільне утримання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1248.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щомісяця, але не пізніше 28 числа поточного місяця сплачувати аліменти на утримання сина, у вигляді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений у розмірі 2 000,00 грн. Сума аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно консультативного висновку ортопеда-травматолого від 27 листопада 2020 року сину сторін - ОСОБА_4 було встановлено діагноз: гіпермобільність суглобів верхніх кінцівок і частини суглобів нижніх кінцівок; посилений грудний кіфоз; асиметрія правої і лівої клубових кісток; відмічається помірна вальгусна деформація лівого колінного суглобу; стопи з вираженим зниженням повздовжних склепінь - вроджена прословальгусна деформація стоп ІІІ ступеня, дисплазія поєднувальної тканини; синдром гіпермобільності суглобів; дисплатичний S-подібний сколіоз І ступеню; деформація грудної клітки.

В зв`язку із зазначеним рекомендовано: операція Артроерез на обох стопах; масаж гомілок, стоп, спини; ЛФК загальна щоденно; плавання; ношення ортопедичного взуття; ортопедичний матрас; консультація генетика; «Ростнорма».

З декларацій про майновий стан відповідача вбачається, що в 2018 році ОСОБА_1 отримав дохід в розмірі 722 102,00 грн. від відчуження нерухомого майна та придбав автомобіль «Lexus» 2007 року випуску вартістю 15 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позивачем доведено належними та допустимими доказами підстави для зміни способу стягнення аліментів та розміру аліментів, діючи в інтересах дитини, оскільки після укладення договору про спільне утримання дитиниматеріальний стан відповідача покращився, змінився стан здоров`я дитини, який потребує значних матеріальних витрат.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2018 році отримав дохід в розмірі 722 102,00 грн. від відчуження нерухомого майна та придбав автомобіль «Lexus» 2007 року випуску, що свідчить про покращення його майнового стану порівняно із 2016 роком (рік укладення Договору про спільне утримання дитини), колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зміни розміру і способу стягнення аліментів, оскільки право позивача є беззастережним і підлягає захисту.

Твердження в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що його довіритель не ухилявся та добровільно перераховував кошти на утримання свого сина, є підтвердженням того, що останній має можливість сплачувати аліменти.

Посилання представника відповідача - ОСОБА_2 на те що 10 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка є вагітною (13 тижнів), укладено шлюб, не звільняє останнього від сплати аліментів на утримання свого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач не обґрунтував належним чином та не надав доказів неможливості сплачувати аліменти в розмірі визначеному заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 має право в майбутньому звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі погіршення його матеріального стану та стану здоров`я, або зміни сімейного стану відповідно до ст. 192 СК України.

Щодо посилань представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про неможливість з`являтись в судові засідання до суду першої інстанції з поважних причин, у зв`язку з роботою та неподання до суду відзиву на позовну у даній справі, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, яке позбавило відповідача скористатися послугами юриста або адвоката, судова колегія критично оцінює та вважає, що ОСОБА_1 , знаючи про розгляд даної справи, так як повідомлявся належним чином (а.с.50,57) не виявив зацікавленості в її розгляді та в результаті судового рішення.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку щомісячно.

Заявлене клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про витребування інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_3 , відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_3 , а також, відомості з ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДПС у м. Києві щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_3 судова колегія не приймає до уваги, оскільки воно подано з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Доказів неможливості надати суду першої інстанції інформацію, яка вказана в клопотанні про витребування, стороною відповідачем не надано, як і не наведено обґрунтованих причин неможливості отримання зазначеної інформації самостійно.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана