Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6383/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого судді Кашуба А.В.

Секретар судового засідання Чернянчук К.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

08.12.2021 АТ КБ Приватбанк звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та ОСОБА_1 14.09.2006 року було укладено кредитний договір № 20 Є/V-V, за умовами якого Банк (позивач) зобов`язався надати позичальнику (відповідачу) кредит у розмірі 10000,00 грн на термін до 10.09.2008 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким він забезпечив солідарне виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором. Кредитор зобов`язання за договором виконав, видав відповідачу кредит у розмірі 10000 грн. в порушення умов кредитного договору позичальник зобов`язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Станом на 20.10.2021 заборгованість за договором кредиту становить 15802,01 грн, в тому числі 1050,30 заборгованість за тілом кредиту, 6814,86 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7936,85 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

21.12.2021 року було відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач подав письмове клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін, тобто, зокрема, без участі сторони позивача, а також без участі представника позивача у разі його неявки в судове засідання.

Суд отримав офіційну інформацію, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер. Актовий запис про смерть №346 від 28.12.2009 року, складений по Виноградівському відділу ДРАЦС (а.с.37).

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позицію обґрунтовує тим, що строк погашення кредиту згідно умов договору до 10.09.2008. Додаткових угод щодо зміни терміну повернення кредиту не укладалося. Після 10.09.2008 відповідач не здійснювала жодних платежів за договором. Тому відповідач заявляє, що строк позовної давності сплив та у окремій письмовій заяві від 22.02.2022 (а.с.45) просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

26.04.2022 позивач подав відповідь на відзив, у якому заперечив проти застосування наслідків спливу строку позовної давності з тих підстав, що відповідно до п.4.7 умов кредитного договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до п`яти років. А пунктом 5.1 Договору цей договір в частині п.3.7 набуває чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами, в решті частин з моменту надання позичальником розрахункових документів на виконання кредиту в межах вказаних в них сум і діє в об`ємі перерахованих засобів до повного виконання сторонами зобов`язання за цим договором. підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені нема, оскільки порушення зобов`язання триває.

На судовий розгляд справи відповідач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, заяв про відкладення судового засідання не надходило. Судовий розгляд справи проведено без участі сторін.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, суд вирішив наступне.

Суд встановив, що між позивачем та ОСОБА_1 14.09.2006 року було укладено кредитний договір № 208 Є/V-V, за умовами якого Банк (позивач) зобов`язався надати позичальнику (відповідачу) кредит у розмірі 10000,00 грн на термін до 10.09.2008 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.(а.с.12-14). З відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким він забезпечив солідарне виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором (а.с.16). Кредитор зобов`язання за договором виконав, видав відповідачу кредит у розмірі 10000 грн, що підтверджено копією заяви на видачу готівки від 15.09.2006 (а.с.15).

Заперечуючи проти позову відповідач заявила, що заборгованості перед кредитором за вказаним кредитним договором не має. На підтвердження заперечень не надала жодних доказів.

За змістом розрахунків заборгованості, наданих позивачем, станом на на 20.10.2021 заборгованість за договором кредиту становить 15802,01 грн, в тому числі 1050,30 заборгованість за тілом кредиту, 6814,86 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7936,85 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що проценти за користування кредитом нараховувались кредитором і після закінчення терміну надання кредиту - після 10.09.2008. Відповідно, на нараховані після 10.09.2008 та визнані простроченими відсотки, на заборгованість по кредиту, нараховувалась також і пеня, передбачена умовами договору як відповідальність за прострочення грошових зобов"язань.

Відповідно до сталої правової позиції Верховного суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проценти та пеня нараховані позивачем на підставі відповідних умов договору і після 10.09.2008. Частина 2 ст.625 ЦК України не застосовувалась.

Таким чином, у даній справі вимоги банку про стягнення процентів та пені після 10.09.2008 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За змістом розрахунків, пеня нарахована на грошові зобов"язання за кредитним договором в цілому, без розмежування на заборгованість за відсотками та заборгованість за тілом кредиту. Тому суд не бере до уваги надані позивачем розрахунки в частині нарахування пені за прострочення тіла кредиту.

За таких обставин, перевіривши вимоги та заперечення на підставі наявних у справі доказів, суд визнає доведеною ту обставину, що заборгованість позичальника за кредитним договором № 208 Є/V-V від 14.09.2006 становить: 1050,30 грн заборгованості за тілом кредиту, 68,43 грн за процентами за користування кредитом, та 11,53 грн - пеня, нарахована за прострочення грошових зобов"язань. Всього 1130,26 грн.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 помер, що підтверджено інформаційною довідкою Виноградівського відділу ДРАЦС. Актовий запис про смерть №346 від 28.12.2009 року, складений по Виноградівському відділу ДРАЦС (а.с.37).

Відповідно до ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Суд вважає, що поручительство є нерозривно пов`язаним з особою поручителя і у зв`язку із цим обов`язки за договором поруки не входять у склад спадщини.

Відтак, стаття 608 ЦК України є однією із підстав вважати договір поруки, укладеним із ОСОБА_2 , припиненим.

Відповідно до положень частини ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

За змістом договору поруки №208 від 14.09.2006 (а.с.16) строк дії договору поруки не встановлено. Строк виконання основного зобов`язання встановлений умовами Договору кредиту (а.с.12-14) п.1.3 термін повного погашення кредитної лінії 24 місяці, до 10 вересня 2008 року включно. З дня настання терміну виконання основного зобов`язання минуло більше десяти років. Позов до поручителя подано 08.12.2021. Жодних пояснень з цього приводу позивач не надав. Відтак суд дійшов висновку, що і на підставі, визначеній частиною 4 ст.559 ЦК України, договір поруки у даній конкретній ситуації слід вважати припиненим. Позов у цій частині задоволенню не підлягає.

На обґрунтування позовних вимог до відповідача-позичальника за договором кредиту позивач стверджує, що позичальник порушила зобов`язання за кредитним договором та не погашала кредит і не сплачувала відсотки за користування кредитом у порядку та у строки, встановлені умовами договору.

Відповідач заявила клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Вивчивши доводи клопотання, суд вирішив наступне.

Встановлено, що строк виконання основного зобов`язання встановлений умовами Договору кредиту (а.с.12-14) п.1.3 термін повного погашення кредитної лінії 24 місяці, до 10 вересня 2008 року включно.

Пунктом 4.7. Договору кредиту терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач не посилається на укладення додаткових угод із відповідачем-позичальником щодо зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором.

Таким чином, перебіг позовної давності у даних правовідносинах почався зі спливом строку виконання основного зобов`язання з 11.09.2008.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За змістом наданої позивачем банківської виписки, останній платіж за кредитними зобов`язаннями позичальник здійснила 10.07.2008.

Обставин, що б відповідно до положень ст.264 ЦК України могли зумовити переривання перебігу позовної давності чи зупинення його перебігу (ст.263 ЦК України) не встановлено.

Суд констатує, що строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у правовідносинах за кредитним договором №208 Є/V-V від 15.09.2006, укладеним із ОСОБА_1 , - сплив.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Клопотання про визнання причини пропущення позовної давності поважними позивач не подав.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заперечення позивача проти застосування наслідків спливу позовної давності, які обґрунтовані посиланням на положення пункту 5.1. кредитного договору, суд відхиляє. Так, зміст положення пункту 5.1. суперечить ЦК України та умовам самого Договору, оскільки заперечує чинність договору в цілому після його формального та реального укладення у порядку та у формі, встановлених законом.

Відтак, суд на підставі ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України зобов`язаний відмовити у задоволенні позову АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №208 Є/V-V від 15.09.2006, у зв`язку зі спливом позовної давності.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Будь-яких доказів з метою розподілу судових витрат, понесених відповідачем, сторона відповідача не надала.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 206, 210, 259, 263-265, 273, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №208 Є/V-V від 15.09.2006 у розмірі 15802,01 грн, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. В. Кашуба