ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Суми

Справа №591/9375/21

Номер провадження 22-ц/816/1017/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2022 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення виготовлено 17 червня 2022 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича звернувся до суду з вказаним позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Свої вимоги мотивував тим, що 01 березня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000071 від 23 серпня 2018 року, йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. Вироком Ковпаківського районного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 592/4176/18 його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року вирок залишено без змін. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він перебував під слідством та судом з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2021 року 41 місяць та 17 днів. Вказаними діями йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 290 000 грн, з яких 270 183,33 грн мінімальний розмір компенсації моральної шкоди. Вважає наявними підстави для збільшення розміру відшкодування з огляду на те, що під час провадження він зазнав набагато глибших моральних страждань, ніж просто від пасивного перебування під слідством та судом.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 290 000 грн грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 270183 грн 33 коп. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення без повного з`ясування обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не було враховано факт відсутності в позовній заяві належних та допустимих доказів, які б підтверджували спричинення моральних страждань позивачу. Вважає, що стягнення коштів в розмірі 270 183,33 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди є безпідставним та необґрунтованим.

Посилається на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17; постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 468/901/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 199/8734/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/6203/21-ц.

Наголошує на тому, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями органів досудового розслідування, що на підставі ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Учасники справи правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалися.

Рішення суду в частині відмови у стягненні відшкодування у збільшеному розмірі не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. При визначенні розміру відшкодування суд виходив з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та присудив до стягнення суму в розмірі 270 183,33 грн грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України (а.с. 9-10).

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення (а.с. 11-21).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 22-28).

Таким чином встановлено, що позивач в період з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2021 року перебував під слідством та судом.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Судом встановлено та не спростовано відповідачами, що ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року по 18 серпня 2021 року, тобто протягом 41 місяця та 17 днів незаконно перебував під слідством та судом, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи (6500 грн 00 коп.), що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 31 березня 1995 року за № 4 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, права позивача протягом тривалого часу були обмежені, порушено нормальний спосіб його життя, що спростовує доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2022 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук