РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/14064/21

Провадження № 22-ц/4815/548/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мороз Людмили Святославівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2021 року (ухвалене у складі судді Першко О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 серпня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2020 року, яке набрало законної сили 22 квітня 2020 року, шлюб між нею та відповідачем розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1000 грн. 00 коп. на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час вона сама виховує та утримує їх з відповідачем неповнолітніх дітей. При цьому сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей, забезпечення належного рівня їх життя, оскільки за цей час значно зросли ціни на споживчі товари, діти підросли, а тому, відповідно, зросли і витрати на них. В силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. У поточному році їх старший син закінчив навчальний дошкільний заклад, на проведення випускного вечора в садочку нею було витрачено 2 700 грн. 00 коп. За результатами проведення зборів батьківського комітету на ремонт садочка нею було витрачено за 2 роки на 1 дитину 1 500 грн. 00 коп., на фонд садочка за 2 дітей було витрачено 1200 грн. 00 коп.. Крім того, в поточному ропі старший син йде до школи в перший клас. Чимало коштів потрібно для придбання шкільного приладдя, нового одягу і таке інше. Їй відомо, що після розірвання шлюбу відповідач двічі перебував за кордоном на заробітках. Також їздить на відпочинок, про що свідчать його світлини у соціальних мережах, що вказує на те, що в нього покращився матеріальний стан і він може сплачувати аліменти в більшому розмірі, чим визначено вищевказаним рішенням суду. Також відповідач є цілком здоровою людиною, на утриманні інших осіб немає.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у сумі по 2500 грн. 00 коп. на кожного з них, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2020 року в справі №569/17318/19 у розмірі по 1 000 гривень 00 копійок на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Стягнуто, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 309 (одна тисяча триста дев`ять) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 є молодою, працездатною особою, однак не працевлаштований, а тому, враховуючи, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, місцевий суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 000 грн. 00 коп. до 1 309 грн. 00 коп. на ОСОБА_3 та 1 050 грн. 00 коп. на ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у даному розмірі суд вважав розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Мороз Л.С. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів у неї погіршився матеріальний стан та погіршилося здоров`я у дітей, а тому сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального їх утримання, забезпечення належного рівня їх життя, оскільки за цей час значно зросли ціни на споживчі товари, діти підросли, тому зросли і витрати на них. Діти часто хворіють, у зв`язку з чим нею витрачається чимало коштів для проведення обстежень у відповідних медичних закладах та придбання ліків. Зазначає, що щоденно витрачає значні кошти на харчування дітей. Крім того, кошти витрачаються на придбання одягу, медикаментів, оплату дитячого садочка та школи. Після винесення рішення суду про стягнення аліментів у відповідача покращився матеріальний стан, зокрема, він почав працювати за кордоном, що він підтвердив у судовому засіданні. Відповідач є цілком здоровою людиною, інших осіб на його утриманні немає, а тому він взмозі сплачувати аліменти по 2500,00 грн. на кожну дитину.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 2500,00 грн., щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2020 року у справі №569/17318/19, яке набрало законної сили 22 квітня 2020 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 11 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2020 року розмір аліментів є меншим, ніж мінімальний гарантований розмір, який встановлений у ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 грудня 2021 року складає 2100 гривень, а для дитини віком від 6 до 18 років - 2618 гривень.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати умови життя, необхідні для належного її розвитку, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

ОСОБА_2 є працездатним, має задовільний стан здоров`я, що ним не заперечується, інших дітей на утриманні немає, а тому зобов`язаний забезпечувати належний рівень життя та надавати матеріальну допомогу своїм дітям.

Відсутність офіційного працевлаштування не звільняє його від батьківського обов`язку утримувати своїх синів та сплачувати аліменти у розмірі, який відповідає їх інтересам, потребам і є необхідним для забезпечення належних умов для фізичного, розумового, морального та соціального їх розвитку.

Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує (постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі №461/4936/16).

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних відносин, що виникли між сторонами, однак, на переконання колегії суддів, неправильно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню, а тому ухвалене ним рішення підлягає зміні.

Враховуючи наведене, з метою захисту інтересів дітей та забезпечення їм рівня життя, який необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, апеляційний суд вважає обґрунтованим до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. на кожного, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мороз Людмили Святославівни задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2021 року в частині визначеного до стягнення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 грн. на кожного, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.