Номер провадження 2/754/1248/22
Справа №369/9911/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 05.12.2022)

05 грудня 2022 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М., справа № 369/9911/21

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач

Вимоги позивача: відшкодування шкоди

ОСОБА_3 - представник позивача

ОСОБА_4 - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача: 60153 грн. - майнової шкоди, яка складається з відновлювального ремонту автомобіля; 25224 грн. - моральної шкоди, яка полягає в нервовому стресі, роздратованості, порушенні звичного устрою життя, необхідності витрачати час для захисту своїх інтересів, необхідності нести додаткові витрати на оплату проїзду, необхідності прикладати зусилля для відновлення автомобіля; 2000 грн. - вартості послуг з оцінки пошкоджень.

Підсудність справи визначена ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.07.2021.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2021 позов залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи представник позивача повідомлявся під розписку, а від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та адвокат відповідача позовні вимоги не визнали посилаючись на негоду сторони відповідача з розміром позовних вимог, а що ж до можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, то відповідач і його адвокат поклались на розсуд суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності сторони позивача.

Вислухавши відповідача і його адвоката, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Позивач є власником автомобіля CITROEN р. н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 14.03.2020.

18.06.2020 біля 14:10 відповідач керуючи належним позивачу автомобілем CITROEN р. н. НОМЕР_1 по пр. Леся Курбаса в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля Daewoo Nexia р. н. НОМЕР_2 (водій: ОСОБА_5 ), що призвело до зіткнення та пошкодження вказаних транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2020, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі: 340 грн.. Відповідач був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення і свою вину визнав.

У судовому засіданні відповідач своєї вини в порушенні ПДР, що призвело до вищевказаної ДТП не спростовував.

Відповідно до наданого стороною позивача звіту № 11/03.09.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 21.09.2020, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта зносу КТЗ становить: 48241,32 грн., а матеріальний збиток, завданий власникові CITROEN р. н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження на дату оцінки складає: 48241,32 грн..

Згідно ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1191, 1194 ЦК України, 2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 1. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 1. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 1. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, страховик відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Прецидентна практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Сторона відповідача хоча і не погоджується із наданим стороною позивача звітом № 11/03.09.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 21.09.2020, однак, конкретними правовими доказами даний звіт не спростовує.

Відповідної рецензії на звіт, а також заяв/клопотань про призначення експертизи, стороною відповідача суду не подавалось.

З урахуванням викладено, відповідач має нести перед позивачем цивільно-правову відповідальність.

Що ж стосується розміру цивільно-правової відповідальності, то суд при вирішенні цього питання виходить з наступного.

Розмір майнової відповідальності відповідача перед позивачем має становити: 48241,32 грн. - майнової шкоди (вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта зносу автомобіля), визначеної звітом № 11/03.09.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 21.09.2020, яким сторона позивача обґрунтовує свої позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає, що внаслідок ДТП, позивачу заподіяно моральну шкоду.

Що ж до розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідача, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача в зв`язку з ДТП та пошкодженням внаслідок цього ДТП його автомобіля суд вважає, що 5000 грн. є достатніми розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди.

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог, які суд вважає обґрунтованими, сторона відповідача суду не надала і судом таких доказів не здобуто.

Позиція сторони позивача про те, що відповідач має відшкодувати вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта зносу автомобіля, протирічить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у вищевказаній постанові від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18.

Посилання сторони відповідача на часткову сплату відповідачем коштів у відшкодування шкоди, не підтверджені конкретними правовими доказами, а з наданої стороною відповідача копії розписки від 07.07.2020 та відповідно до якої громадянин ОСОБА_6 одержав від відповідача: 2000 грн. за відшкодування ремонту автомобіля CITROEN не вбачається, що ці кошти отримані саме за належний позивачу і ці кошти отримувались зі згоди позивача або передані позивачу.

За таких обстави, позов задовольняється частково.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивач сплатив: 908 грн. - судового збору по квитанції № 57228 від 13.07.2021 та 908 грн. - судового збору по квитанції № 72635 від 30.09.2021, тобто, судовий збір сплачений за мінімальними ставками судового збору на час подання позову за позовні вимоги майнового і немайнового характеру.

За складання звітом № 11/03.09.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 21.09.2020, позивач сплатив: 2000 грн. по квитанції до прибуткового касового ордера № 11/03.09.20 від 21.09.2020.

Оскільки позов частково задовольняється, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до позову адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ): 48241,32 грн. - майнової шкоди, 5000 грн. - моральної шкоди, 2000 грн. - оплати звіту № 11/03.09.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 21.09.2020, 1816 грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: