Справа № 195/287/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

19.04.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Скрипченко Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (без номера) від 29.04.2015 року загальною сумою 15892,27 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг подала до банку підписану особисто заяву від 29.04.2015 року, тим самим приєдналася до публічного договору, після чого на її ім`я було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Відповідач також отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", викладених на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач порушила свої зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 27.01.2022 року має заборгованість в сумі 15892,27 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредита становить 12755,79 гривень; заборгованість за простроченими відсотками становить 3136,48 гривень.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2022 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача, що діє на підставі довіреності №3013-К-Н-О від 10.08.2020 року, у своєму клопотанні просив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, не заперечує проти ухвалення у разі необхідності заочного рішення по справі.

Відповідач була повідомленою про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, від якої не надійшло до суду відзиву щодо позову або заяви про розгляд справи за її відсутності, або заяви про визнання позову.

З урахуванням того, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки представник позивача у своїй письмовій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Звертаючись до суду з АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 29.04.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір (без номера), за яким на ім`я позичальника було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

На підтвердження обставин справи позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 29.04.2015 року у яких позичальник вказала свої відомості і разом із тим приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банка в мережі інтернет за адресою www.privatbank.ua, і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування.

Надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 підтверджує, що на дату проведення 15.06.2021 року встановлено кредитний ліміт в сумі 13004,17 гривень, який у послідуючому змінено.

Надана позивачем виписка по договору станом на 27.01.2022 року свідчить, що відповідач користувалася кредитною карткою з використанням коштів в межах наданого їй кредитного ліміту.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 27.01.2022 року за ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 15892,27 гривень, з яких: 12755,79 гривень - заборгованість за кредитом та 3136,48 гривень - заборгованість за відсотками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок про те, що Умови та Правила, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Витягом з Умов та Правил, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, крім іншого, визначені: пільговий період користування коштами, комісія, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки інформація в ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді цієї справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про нарахування відсотків за користування кредитними коштами наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві, підписаній позичальником, оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді наявність у кредитора права на самостійне списання грошових коштів і зміну процентної ставки.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк", не довів відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" є обґрунтованими за кредитним договором (без номера) від 29.04.2015 року, станом на 27.01.2022 року в частині заборгованості за кредитом у розмірі 12755,79 гривень.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 3136,48 гривень є недоведеними фактом досягнення сторонами домовленості про сплату відповідачем у будь-якому розмірі процентів.

За таких обставин, суд вважає необхідним ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк".

Судові витрати розподілити згідно п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 19, 81, 263, 264 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 526, 530 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрованої за місцем проживання по АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () зареєстрованого по вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, заборгованість за кредитним договором (без номера) від 29.04.2015 року в сумі 12755 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 79 копійок та сплачений по справі судовий збір пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог в сумі 1991 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 25 копійок, а всього 14747 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок сім) гривень 04 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділ у XIII Перехідні положення ЦПК України до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: Д. М. Скрипченко