Провадження № 2/127/2035/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 із позовною заявою до суду звернувся ОСОБА_1 відповідно просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4902, який був вчинений 10 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості, в розмірі 552 936, 78 гривень. Мотивував тим, що у 2015 році приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, яким стягнула з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості, в розмірі 552 936, 78 грн. Мотивував тим, що вказаний виконавчий напис вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне: заборгованість не була безспірною, адже з позивача стягується заборгованість за період з 2007 року по 2015 тобто пропущений строк позовної давності; одночасно стягувалася пеня та штраф, що є незаконним.

Ухвалою суду від 29.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також витребувано докази. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у встановлений законом термін надав відзив у якому зазначив, що позов є безпідставним та заперечує проти нього, вважає, що ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечує про укладення кредитного договору із банком та визнає наявність заборгованості. Відповідач зазначає, що банк є неналежною стороною, адже видача виконавчих написів не входить до виду діяльності банку. Звертає увагу суду на відсутність розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису, та зазначає, що при винесенні виконавчого напису банк надав усі необхідні для цього документи. Вважає, що вчинення виконавчого напису це позасудовий спосіб захисту цивільних прав, а позовна давність стосується лише звернення до суду. Вважає, що позивач зловживає своїм правом на звернення до суду задля ухилення від виконання договірних зобов`язань. Також разом із відзивом відповідач надав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Яким спростовує надані розрахунки, вважає, що суми не співмірні з обсягом виконаної роботи та відсутні докази витрат на правову допомогу.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у встановлений судом строк відзив не надала.

Судом встановлено, що 10.09.2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №4902, яким запропонувала стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості, в розмірі 552 936, 78 грн. Задовольнивши вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» у розмірі: 14406,53 дол. США залишок заборгованості за кредитом; 9437,44 дол. США пеня; 250 дол США штраф (фіксована частина); 1193,84 дол. США штраф (відсоток від суми заборгованості), тобто загальна сума 25287,81 дол. США, що еквівалентно 551236,78 грн, та стягнено витрати на вчинення виконавчого напису 1700 грн. Строк, за яким проводиться стягнення з 03.10.2007 року по 02.09.2015 (виконавчий напис а.с. 23).

Із заявою про відкриття провадження від 29.07.2019 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Замостянського відділу ДВС м. Вінниці та просив відкрити виконавче провадження на основі виконавчого документа від 10.09.2015 у справі № 4902, та відповідно вчиняти необхідні виконавчі дії за для забезпечення його виконання (а.с 20-21).

Постановою від 20.08.2019 відкрито виконавче провадження, а 30.11.2020 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (постанови а.с. 24-28).

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надала суду на виконання вимог ухвали про витребування доказів копію акту від 13.01.2020 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, серед яких копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені.

А справкою виданою ФОП ОСОБА_2 підтверджено, що вона отримала від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 615 кг. відходів макулатури яка була подрібнена та запресована в присутності її працівника.

Суд не приймає до уваги надану суду копію кредитного договору, адже через якість документу неможливо встановити обставини, що мають значення для справи, а відтак і додаткову угоду із графіком не можливо однозначно трактувати, оскільки вона повністю пов`язана із кредитним договором.

У частинах 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Верховний Суд у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій дійшов висновку про те, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Зазначив, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У зв`язку із цим відхилив доводи про необхідність застосування нотаріусом позовної давності в три роки, а щодо пені в один рік, оскільки сторони у встановленому законом порядку збільшили позовну давність до 5 років, а в подальшому до 50 років.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо тверджень представника відповідача, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у даній справі, суд звертає увагу на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року в справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19) зазначено, що "відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача".

Відтак, позивачем не доведено обставини на спростування безспірності вимог, адже з наданих суду доказів неможливо встановити суму заборгованості, порядок погашення та суми, які можливо вносив позивач, недотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог чинного законодавства, також суду не вдалося дослідити кредитний договір у якому мали б бути зазначені строки давності, порядок погашення заборгованості, термін дії договору, проценти та інші умови в тому числі штраф.

Вищевикладене є підставою для відмови у задоволенні позову щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так як позивачу відмовлено у задоволенні позову суд залишає за ним судові витрати.

Виходячи з наведеного, керуючись 2-5, 11-13, 141, 196, 223, 258, 259, 263, 268, 280, 284-285, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 15,16 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», адреса: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, .

Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, адреса: вул. Центральна, 6/9, м. Дніпро.

Повний текст судового рішення складено 02.12.2022

Суддя: