ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

09 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1107/22
Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/966/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

місце постановлення рішення суду м. Прилуки,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 04 серпня 2022 року.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заявлені вимоги мотивовано тим, що у шлюбі, який розірвано 22 березня 2022 року, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Наразі усі обов`язки щодо виховання доньки позивачка здійснює самостійно. Відповідач працює у військовій частині НОМЕР_1 , отримує достатню заробітну плату для сплати аліментів, істотні обставини, які б унеможливлювали виконання ним батьківських обов`язків, відсутні.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача та до досягнення дитиною сторін повноліття, на користь ОСОБА_1 , починаючи з 06 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 щомісячно в твердій грошовій сумі 5 000 грн, починаючи з 01 липня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач щомісячно, починаючи з липня 2021 року, надавав фінансову допомогу на утримання дитини в розмірі 5 000 грн, що відповідало усній домовленості сторін. Після припинення подружнього життя з 07 липня 2021 року відповідач залишив позивачці більшу частку спільного майна та автомобіль для можливості повноцінного догляду за дитиною. Дитина, як донька учасника бойових дій, безкоштовно харчується у закладах освіти, відповідач поповнює рахунок мобільного телефону доньки і сплачує додаткові витрати на неї протягом місяця.

Скаржник зазначає, що підставою звернення позивачки з цим позовом стало збільшення розміру грошового забезпечення відповідача, як військовослужбовця, на період дії воєнного стану. На думку відповідача, судом не враховано те, що 06 червня 2022 року ним вже сплачено позивачці аліменти за червень 2022 року, але в резолютивній частині оскаржуваного рішення визначено, що аліменти слід стягувати саме з цієї дати, хоча, враховуючи сплату ним аліментів у червні, кошти слід стягувати лише з 01 липня 2022 року.

Зауважує, що, вирішуючи спір, районний суд не взяв до уваги доводи відзиву на позов, поданого представником відповідача адвокатом Єремеєвим А.В., а також заявлене 04 серпня 2022 року усне клопотання адвоката про відкладення розгляду справи.

Позивачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що спільна дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, відповідач є працездатною особою молодого віку, військовослужбовцем і не заперечує проти сплати аліментів в розмірі двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з моменту видачі виконавчого листа на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Районний суд констатував, що вибір способу стягнення є правом позивачки відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, оскільки дитина проживає саме з нею.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 березня 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області 12 березня 2016 року (а.с. 9).

Довідкою комітету самоорганізації населення № 4 мікрорайону М`ятно-дослідної станції від 03 травня 2022 року за № 2693 підтверджується, що місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою місця реєстрації її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. В ухвалі зазначено, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника ОСОБА_2 Роз`яснено заявниці, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої ч. 9 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для звернення до суду з даною вимогою у спрощеному позовному провадженні (а.с. 12).

Звертаючись з даним позовом у червні 2022 року, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України та роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів саме у визначеному позивачкою розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача щомісячно.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття.

Указані висновки суду першої інстанції скаржником при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставляться. Однак відповідач не погоджується з визначеним у рішенні суду розміром аліментів на утримання доньки, який становить 1/4 частину усіх видів його заробітку, і вважає, що аліменти мають стягуватись з нього у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з 01 липня 2022 року.

Зазначаючи про необхідність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, скаржник посилався на те, що через введення воєнного стану в країні у нього, як військовослужбовця, збільшився розмір грошового забезпечення, тому стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача призведе до надмірного збагачення позивачки, яка також зобов`язана утримувати дитину.

Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів.

Позивачка скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у частці від доходу батька. Платник аліментів може вимагати зменшити розмір аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення у порядку і на підставах, передбачених ст. 192 СК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правом вибору способу стягнення аліментів законодавець наділив особу, яка звертається з позовом та з якою проживає неповнолітня дитина. Таким чином, відхиляються доводи скаржника про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі з огляду на те, що ОСОБА_1 звернулася з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини саме у частці від заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи відповідача про те, що між сторонами досягнуто домовленості щодо сплати аліментів у розмірі 5 000 грн на утримання доньки, оскільки очевидно, що між сторонами мається спір саме щодо розміру коштів, які щомісячно має сплачувати ОСОБА_2 дитині.

Належними доказами не підтверджено доводи апеляційної скарги про нецільове використання позивачкою аліментів на утримання дитини, а також твердження відповідача про можливість надмірного збагачення ОСОБА_1 за рахунок отриманих на утримання доньки аліментів. Отже, апеляційний суд вважає наведені скаржником міркування припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на необхідність стягнення аліментів за рішенням суду з липня 2022 року через те, що він 06 червня 2022 року сплатив аліменти позивачці за червень 2022 року, що підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд першої інстанції дотримався вимог цієї статті, указавши часом стягнення аліментів день звернення позивачки до суду з даним позовом.

Як свідчать матеріали справи, 03 червня 2022 року ОСОБА_2 здійснив переказ власних коштів ОСОБА_1 в сумі 6 025,31 грн, у призначенні платежу зазначено: «аліменти червень» (а.с. 39). Разом з тим, наведене перерахування коштів може бути зараховано, як сплата аліментів, в ході виконання даного судового рішення, проте не являється підставою для зміни його резолютивної частини.

Доводи скаржника про добровільно утримання доньки, сплату додаткових витрат на дитину, колегія суддів вважає такими, що не впливають на законність рішення, що оскаржується, з огляду на те, що відповідно до положень сімейного законодавства утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків, і той з батьків, з ким дитина проживає, вправі звернутися з позовом про стягнення аліментів.

Не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на те, що районним судом не прийнято до уваги відзив на позов, поданий представником відповідача адвокатом Єремеєвим А.В. та заявлене 04 серпня 2022 року усне клопотання адвоката про відкладення розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 червня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та призначено розгляд справи на 04 серпня 2022 року о 09 год. 30 хв. (а.с. 15). 30 червня 2022 року на адресу районного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Єремеєва А.В. надійшов відзив на позов (а.с. 19-24). 04 серпня 2022 року учасники справи або їх представники в судове засідання Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Доказів того, що адвокат Єремеєв А.В. був присутній 04 серпня 2022 року в судовому засіданні, матеріали справи не містять і таких доказів не надано під час розгляду справи апеляційним судом. У описовій частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції відображено стислий виклад позиції сторони відповідача, викладений у відзиві на позов, як того вимагає ст. 265 ЦПК України.

Отже, відсутні підстави для висновку про те, що районним судом не прийнято до уваги наданий стороною відповідача відзив на позов. За підсумком розгляду справи ухвалено відповідне судове рішення.

Матеріали справи не містять доказів звернення адвоката Єремеєва А.В. з усним або письмовим клопотанням про відкладення розгляду до суду першої інстанції, і таких доказів не надано апеляційному суду. Колегія суддів зауважує, що відповідь на відзив сторона позивача не подавала, отже підстави для подання заперечень відповідно до ст. 180 ЦПК України у сторони відповідача також були відсутні.

Ураховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова