АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/3622/22

провадження 822/898/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Чернівецьке міське комунальне підрядне шляхово-експлуатаційне підприємство,

апеляційна скарга Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 жовтня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Літвінова О.Г.

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства про поновлення на роботі.

Посилався на те, що працював на посаді начальника постачання в Чернівецькому міському комунальному підрядному шляхово-експлуатаційному підприємстві. Відповідно до наказу №23-КВ від 08 грудня 2022 року «Про надання відпустки» позивачу було надано щорічну додаткову оплачувану відпустку, за 2022 рік, на 14 календарних днів, з 08 квітня 2022 року по 21 квітня 2022 року включно. 14 квітня 2022 року видано наказ №41-К про звільнення ОСОБА_1 , який перебуває у відпустці, у перший день після виходу його із відпустки.

15 квітня 2022 року ОСОБА_1 було призвано до Збройних сил України.

Наказом №42-К «Про відкликання з відпустки та звільнення з роботи ОСОБА_2 » від 15 квітня 2022 року керівником підприємства прийнято рішення відкликати ОСОБА_1 , начальника постачання, з відпустки, наданої згідно наказу від 08 квітня 2022 року №23-КВ, з 15 квітня 2022 року, для виконання завдань щодо забезпечення підприємства пальним та звільнити з 15 квітня 2022 року, згідно наказу від 14 квітня 2022 року №41-К.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки він був призваний на військову службу, на час дії в Україні особливого періоду, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому за ним зберігається місце роботи та середній заробіток.

Просив суд, визнати незаконним та скасувати наказ №41-К від 14 квітня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити на посаді начальника постачання Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 41-К від 14 квітня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника постачання Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач був призваний на військову службу, на час дії в Україні особливого періоду, а тому як військовослужбовець користується пільгами, передбаченими

законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та статтею 119 КЗпП України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На дане рішення Чернівецьке міське комунальне підрядне шляхово-експлуатаційне підприємство подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Посилається на те, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження у справі, оскільки позивачем не виконано вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2022 року.

Крім того, посилається на те, що відкликання ОСОБА_1 з відпустки було законним та входило до повноважень керівника підприємства.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
Наказом № 23-КВ від 08 квітня 2022 року «Про надання відпустки» ОСОБА_1 було надано щорічну додаткову оплачувану відпустку, за 2022 рік, на 14 календарних днів, з 08 квітня 2022 року по 21 квітня 2022 року включно (а.с.9).
14 квітня 2022 року було видано наказ №41-К «Про звільнення ОСОБА_1 », яким відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 24 лютого 2022 року №2102-ІХ статті вирішено звільнити ОСОБА_1 , який перебуває у відпустці, у перший день після виходу із відпустки (а.с.10).
15 квітня 2022 року з ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло повідомлення на адресу підприємства, що ОСОБА_1 призивається до Збройних сил України.
Наказом №42-К «Про відкликання з відпустки та звільнення з роботи ОСОБА_2 » від 15 квітня 2022 року керівником підприємства прийнято рішення відкликати ОСОБА_1 з відпустки, наданої згідно наказу від 08 квітня 2022 року №23-КВ, з 15 квітня 2022 року, для виконання завдань щодо забезпечення пальним підприємства та звільнити з 15 квітня 2022 року, згідно наказу від 14 квітня 2022 року №41-К (а.с.22).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння

у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, встановлюють гарантії військовослужбовцям.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України

у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, отже

є спеціальним у частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу.

За частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності

та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За приписами частин другої, третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється

з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби

у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Видами військової служби відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження

в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби (пункт 2 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022 (Із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022) на території України введено воєнний стан.

На час виконання позивачем трудових обов`язків існувала кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України.

Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України. Гарантії, передбачені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а, отже, при звільненні з роботи були порушені права позивача.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі

№ 813/402/17 та постановах Верховного Суду від 20 травня 2021 року

у справі № 683/577/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 235/1195/20, від 31 жовтня 2022 року у справі № 243/2335/21.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 з роботи,15 квітня 2022 року, останній був призваний на військову службу, про що відповідачу стало відомо 15 квітня 2021 року, тобто на момент видачі наказу про звільнення позивача.

Отже, на ОСОБА_1 , на час спірних правовідносин, розповсюджувалися гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на час проходження військової служби, оскільки рішенням Ради національної безпеки та оборони України констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України. Тому звільнення позивача з роботи слід визнати незаконним.

Аналогічні по суті висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у праві № 583/1191/20 ( провадження № 61-5762св21), від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 441/1896/17 (провадження № 61-8697св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/6498/16-ц (провадження № 61-18316св18) та від 13 листопада 2019 року у справі № 495/6499/16-ц (провадження № 61-34154св18).

Посилання апелянта на те, що позовна заява підлягає поверненню, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, є безпідставним, так як всі недоліки, які зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2022 року, про залишення позовної заяви без руху, було усунуто у визначений термін.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції перевірив дотримання позивачем вимог, передбачених ст. ст. 175, 177 ЦПК України та відповідно до ст. 187 ЦПК України виніс ухвалу про відкриття провадження у даній справі. Тобто, жодних підстав чи наявності випадків за яких позовна заява підлягала б поверненню або прийняттю рішення про відмову у відкритті провадження у справі, судом першої інстанції встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що відкликання ОСОБА_1 з відпустки було законним є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до наказу №23-КВ від 08 квітня 2022 року «Про надання відпусток», ОСОБА_1 надано щорічну додаткову оплачувану відпустку, за 2022 рік, на 14 календарних днів.

Відкликати працівника зі щорічної відпустки можна лише за його згодою і лише в окремих випадках, зазначених у ст. 79 КЗпП і ст. 12 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі- Закон № 504).

Допускається відкликання працівника зі щорічної відпустки лише для: відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків; відвернення нещасних випадків, простою; відвернення загибелі чи псування майна підприємства, установи, організації; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, не можна відкликати з відпустки просто за бажанням роботодавця, як зазначає апелянт для виконання повноважень визначених у посадовій інструкції - п. 4.12 забезпечення складання встановленої звітності. Працівник вправі відмовитися переривати свій відпочинок, то таку відмову не можна вважати порушенням трудового законодавства і роботодавець не може притягнути його до дисциплінарної відповідальності.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення- без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 09 грудня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда
Судді: Н.Ю. Половінкіна
О.О. Одинак