ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/304/22

провадження №22-ц/822/545/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області, військової частини НОМЕР_2 про встановлення факту захворювання при виконанні професійних обов`язків, скасування акта спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Танасійчук Н.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області, військової частини НОМЕР_2 про встановлення факту захворювання при виконанні професійних обов`язків, скасування акта спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання.

Позовна заява обґрунтована тим, що її чоловік, ОСОБА_3 , працював на посаді завідувача поліклініки, лікаря-хірурга 376 військового госпіталю військової частини НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер внаслідок ускладнень, які виникли в результаті гострого професійного захворювання (короновірусна інфекція).

Наказом Управління Держпраці у Чернівецькій області від 31 грудня 2020 року №373 була утворена комісія зі спеціального розслідування випадку смерті завідувача поліклініки, лікаря-хірурга 376 військового госпіталю військової частини НОМЕР_2 - ОСОБА_3 .

За результатами роботи комісії, за головуванням інспектора відділу нагляду в АПК та СКС Управління Держпраці у Чернівецькій області Задоровської Р.В. був складений акт спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, що стався 07 грудня 2020 року та призвів до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року у військовій частині НОМЕР_2.

Зокрема, комісія розглянувши матеріали розслідування вирішила, що інфекційне захворювання на COVID-19, що сталося з завідувачем поліклініки, лікарем-хірургом ОСОБА_3 , не пов`язане з виробництвом.

Вважала, що даний висновок комісії є таким, що не відповідає дійсності, оскільки під час діяльності вищевказаної комісії не було досліджено ряд обставин, які мають суттєве значення для встановлення причини гострого професійного захворювання. Так, при прийнятті висновку щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між виконанням посадових обов`язків і погіршенням стану чоловіка позивачки, комісія вказала, що її чоловік в період, який передував зараженню, не здійснював особисто огляд пацієнтів, які мали позитивний результат ПЛР на COVID-19.

Однак, на думку позивачки, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки у відповідності до посадової інструкції завідувача поліклініки від 29 грудня 216 року №133, в обов`язки ОСОБА_3 входили: організація лікувально-профілактичної та адміністративно-господарської діяльності поліклініки, забезпечення своєчасного отримання та зберігання лікарських засобів, медичного оснащення, засобів догляду за хворими, здійснення заходів щодо забезпечення належних санітарно-гігієнічних умов функціонування поліклініки, надання консультативної медичної допомоги персоналу поліклініки, створення належних умов праці, забезпечення додержання працівниками відділення правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці та протипожежної безпеки.

У функціональних обов`язках завідувача поліклініки, лікаря-хірурга, також вказано, що завідувач поліклініки здійснює регулярний безпосередній контроль за роботою лікарів, в тому числі за правильністю встановлених діагнозів, якістю лікування хворих, виконання обов`язків кожним іншим працівником поліклініки, зокрема та всього підрозділу загалом, а також проводить спільно з лікарями поліклініки і старшою медичною сестрою, не рідше одного разу на тиждень, загальні обходи хворих, під час яких оглядає кожного хворого.

Вважала, що хоча й особистий огляд пацієнтів її чоловік не проводив, однак активно взаємодіяв з усім персоналом поліклініки і пацієнтами, які були на прийомі у лікарів, згідно своїх посадових обов`язків.

Крім того, твердження про відсутність можливого джерела захворювання в поліклініці Чернівецького військового госпіталю також не відповідає дійсності, оскільки згідно з додатком до пояснювальної записки заступника начальника ОСОБА_4 у період, що передував зараженню ОСОБА_3 , вісім пацієнтів були на прийомі у лікарів поліклініки та мали позитивний результат ПЛР на COVID-19.

Спеціальним розслідуванням встановлено, про що зазначено й в акті комісії, що орієнтовні терміни зараження ОСОБА_3 - з 23 листопада 2020 року.

Згідно з результатом аналізу щодо наявності РНК-вірусу від 04 грудня 2020 року №145596, встановлено у позивачки наявність вірусу COVID-19.

Крім того, спеціальним розслідуванням встановлено, що з 01 по 04 грудня 2020 року, відповідно до табеля обліку робочого часу за грудень 2020 року, завідувач поліклініки виконував свої посадові обов`язки.

Як встановлено розслідуванням, 02 грудня 2020 року ОСОБА_3 скаржився на сильну втомлюваність, головний біль, тому позивач стверджувала, що її чоловік не міг заразитися від неї, оскільки орієнтовні терміни зараження чоловіка з 23 листопада 2020 року, а його самопочуття погіршилося вже 02 грудня 2020 року, тобто до моменту виявлення у неї РНК-вірусу.

Зазначала, що у період ймовірного інфікування її чоловіка ОСОБА_3 , у військовому госпіталі на прийомі у лікарів поліклініки перебували вісім пацієнтів, які мали позитивний результат ПЛР на COVID-19, а саме: ОСОБА_5 - 01.12.2020 року, ОСОБА_6 - 18.11.2020 року, ОСОБА_7 - 19.11.2020 року, ОСОБА_8 - 02.12.2020 року, ОСОБА_9 - 27.11.2020 року, ОСОБА_10 - 30.11.2020 року, ОСОБА_11 - 30.11.2020 року, та ОСОБА_12 - 20.11.2020року.

Вважає, що враховуючи посадові обов`язки ОСОБА_3 , саме будь-яка з вищевказаних осіб, могла стати джерелом зараження останнього, однак комісією проігноровано даний факт та не взято його до уваги.

Вважала, що акт спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання є протиправним, необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки спеціальне розслідування було проведено з порушенням приписів чинного законодавства без урахування вищевказаних обставин, а деякі факти, які здатні вплинути на рішення комісії, не були взяті до уваги.

14 травня 2021 року нею було подано до військової частини НОМЕР_2 (376 військового госпіталю) клопотання про призначення повторного розслідування випадку гострого професійного захворювання, в якому вона просила у відповідності до п. 58 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337, вжити заходів до призначення повторного розслідування гострого професійного захворювання лікаря-хірурга, завідувача поліклініки Чернівецького військового госпіталю (військової частини НОМЕР_2) - ОСОБА_3 , з урахуванням вищевказаних обставин.

З відповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 27.05.2021 року, яка адресована начальнику Управління Держпраці у Чернівецькій області вбачається, що у поліклініці військової частини НОМЕР_2 ведеться амбулаторний прийом хворих і її кожен працівник піддається ризику зараження COVID-19 незважаючи на те, що працює в засобах індивідуального захисту. З квітня 2020 року в поліклініці обходи хворих не проводяться, оскільки денний стаціонар поліклініки не працює, пацієнтам амбулаторно надається медична допомога. В амбулаторних журналах лікарів поліклініки є записи хворих, в яких був ПЛР тест позитивний. Матеріали по цих хворих були долучені до спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, що призвів до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року із завідувачем поліклініки - лікарем хірургом ОСОБА_3 . Достеменно не відомо чи надавав ОСОБА_3 консультацію хворим з позитивним ПЛР тестом. Вказане на думку позивачки, спростовує висновок викладений в акті спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання від 22 січня 2021 року.

Однак, Управління Держпраці у Чернівецькій області, листом від 07 червня 2021 року відмовило їй у призначенні повторного розслідування зазначеного випадку гострого професійного захворювання та роз`яснило право на оскарження акта в судовому порядку.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд:

визнати гостре професійне захворювання зі смертельним наслідком, пов`язане із інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, що сталося із завідувачем поліклініки лікарем-хірургом військової частини НОМЕР_2 (376 військовий госпіталь) ОСОБА_3 07 грудня 2020 року та призвело до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року о 03 годині 30 хвилин - таким, що пов`язане з виробництвом;

скасувати акт за формою Н-1/НП, затверджений 25 січня 2021 року начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцак І.Г., спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання (СOVID-19), що стався із завідувачем поліклініки лікарем-хірургом військової частини НОМЕР_2 (376 військовий госпіталь) ОСОБА_3 07 грудня 2020 року та призвів до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року о 03 годині 30 хвилин та зобов`язати комісію зі спеціального розслідування скласти акт спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, що сталося із завідувачем поліклініки лікарем-хірургом військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 07 грудня 2020 року та призвело до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року о 03 годині 30 хвилин за формою Н-1 та картку обліку професійного захворювання (отруєння) за формою П-5.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не в повному обсязі дослідив обставини справи, зокрема суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що інфіковані пацієнти перебували на лікуванні у лікаря ОСОБА_3 , однак усі пацієнти безпосередньо контактували з головним лікарем ОСОБА_3 під час виконання ним своїх посадових обов`язків.

З метою підтвердження цього факту, в суді першої інстанції було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_6 , однак судом першої інстанції відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Так, відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України представник позивачки та представники відповідачів були повідомлені про час та місце розгляду справи на офіційну електронну адресу.

Згідно ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_3 , що встановлено з копії свідоцтва про одруження НОМЕР_1 (а.с.57).

ОСОБА_3 з 01 грудня 2009 року працював завідувачем поліклініки, лікарем-хірургом 376 військового госпіталю військової частини А 1028, що не заперечується сторонами та підтверджується копією трудової книжки (а.с.137-138).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - помер (а.с24).

30 грудня 2020 року по факту смерті завідувача поліклініки лікаря-хірурга 37І військового госпіталю військової частини А 1028 - ОСОБА_3 , військовою частиною А 1028 було направлено повідомлення в Управління Держпраці у Чернівецькій області про настання нещасного випадку на виробництві із смертельним наслідком (а.с.25).

Відповідно до наказу Управління Держпраці у Чернівецькій області № грудня 2020 року «Про призначення комісії зі спеціального розслідування гострого професійного захворювання із смертельним наслідком», було створено комісію зі спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, що призвів до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року, смертю завідувача поліклініки хірурга 376 військового госпіталю військової частини А 1028 ОСОБА_3 (а.с.27).

Відповідно до наказу Управління Держпраці у Чернівецькій області № січня 2021 року «Про внесення змін до складу комісії зі спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання із смертельним наслідком, внесено зміни до персонального складу комісії зі спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що призвів до смертельного наслідку року з завідувача поліклініки, лікаря-хірурга 376 військового госпіталю частини А 1028 ОСОБА_3 (а.с.26).

Як вбачається з копії пояснювальної записки ОСОБА_4 , у військовому госпіталі на прийомі та амбулаторному лікуванні у лікарів поліклініки перебували вісім пацієнтів, які мали позитивний результат ПЛР на COVID-19, а саме: ОСОБА_5 - 01.12.2020 року, ОСОБА_6 - 18.11.2020 року, ОСОБА_7 - 19.11.2020 року, ОСОБА_8 - 02.12.2020 року, ОСОБА_9 - 27.11.2020 року, ОСОБА_10 - 30.11.2020 року, ОСОБА_11 - 30.11.2020 року, та ОСОБА_12 - 20.11.2020 року (а.с.29).

Згідно з актом спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання (COVID-19), що призвів до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року завідувача поліклініки, лікаря-хірурга 376 військового госпіталю військової частини А 1028 Голуба С.П., за результатами проведення спеціального розслідування, розгляду матеріалів, у тому числі карти епідеміологічного обстеження вогнища інфекційного захворювання ( форма 357/о) від 15.01.2021 р., молекулярно-генетичного дослідження на COVID-19 методом ПЛР від 10.12.2020 р. №151019, медичної карти стаціонарного хворого №2021/311, висновку лікаря - інфекціоніста від 14.01.2021 р., протоколу патолого-анатомічного дослідження ( форма 013/0) від 30.12.2020 р. № 26, пояснень свідків та консультативного висновку лікаря профпатолога ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 18.01.2020 р. №200, комісія дійшла висновку, що випадок інфікування на COVID-19, який призвів до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 о 3 год. 30 хв. лікаря-хірурга 376 військового госпіталю військової частини А 1028 ОСОБА_3 є таким, що не пов`язаний з виробництвом (а.с.42-49).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Згідно з пунктом 5 частиною першою статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерті.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» встановлено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Обов`язок провести розслідування нещасного випадку та оформити відповідні документи покладено на роботодавця, а у разі його відмови таке питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 235/3344/20.

Згідно з пунктом частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року, № 1105-XIV (далі - Закону № 1105-XIV) професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Частиною 2 статті 36 Закону № 1105-XIV факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року, № 1645-III захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року, № 498 у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, в якому помер медичний працівник.

Згідно з пунктом 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (далі - Порядок №337) гостре професійне захворювання (отруєння) - захворювання (або смерть), що виникло після однократного (протягом не більш як однієї робочої зміни) впливу на працівника шкідливих факторів фізичного, біологічного та хімічного характеру (у тому числі інфекційні, паразитарні, алергійні захворювання).

Пунктом 9 Порядку №337 встановлено, що розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу.

Пунктом 10 Порядку №337 встановлено перелік випадків, які підлягають спеціальному розслідуванню.

Згідно з пунктом 14 Порядку №337 Держпраці та/або її територіальним органом утворюється комісія із спеціального розслідування.

Пунктом 29 Порядку №337 факт настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на виробництві може бути встановлено у судовому порядку.

Пунктом 33 Порядку №337 визначено обов`язки комісія (спеціальної комісії).

Відповідно до пункту 34 Порядку №337 рішення щодо визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним.

Пунктом 52 Порядку №337 визначено перелік обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом.

Додатком 10 до Порядку №337 встановлено перелік обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування від нещасного випадку (професійного захворювання (отруєння)/аварії) на виробництві.

Пунктом 4 розділу V Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 року, № 1662, зі змінами від 13 травня 2020 р., передбачена гостра респіраторна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2; небезпечні та шкідливі речовини і виробничі фактори, вплив яких може викликати професійне захворювання: контакт з інфекційними хворими, інфікованими матеріалами чи переносниками захворювань; перелік робіт та виробництв, на яких можливе виникнення професійного захворювання: робота медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Системний аналіз вказаних вище положень нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що захворювання медичного працівника можна визнати професійним захворюванням, що пов`язане з виробництвом, виключно у тому випадку, якщо таке захворювання виникло внаслідок виконання ним професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним та скасування акта від 25 січня 2021 року спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, який призвів до смертельного наслідку лікаря-хірурга та визнання вищевказаного захворювання останнього таким, що пов`язане з виробництвом.

З акта спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання (коронавірусна інфекція COVID-19), що призвів до смертельного наслідку 30 грудня 2020 року вбачається, що комісією було встановлено те, що захворювання ОСОБА_3 виникло не внаслідок виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб, оскільки комісія не встановила причинно-наслідкового зв`язку погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 із впливом на нього одноразового, небезпечного, шкідливого виробничого фактору під час виконання посадових обов`язків.

Зокрема комісією встановлено, що орієнтовні терміни зараження ОСОБА_3 з 23 листопада 2020 року, тому особою, що могла стати джерелом зараження є його дружина ОСОБА_1 , у якої результат аналізу щодо наявності РНК- вірусу від 04 грудня 2020 року - позитивний.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що зараження ОСОБА_3 відбулося внаслідок контакту з інфекційними хворими, які перебували на лікуванні у лікарні, інфікованими матеріалами чи переносниками захворювань. Також позивачем не доведено ту обставину, що ОСОБА_3 безпосередньо був зайнятий у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікуванні пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 02.04.2020 № 768 («Про затвердження Переліку посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та лікуванням пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яким здійснюється доплата в розмірі трьох окладів (тарифних ставок) за березень 2020 року») - затверджено перелік працівників яким встановлюється доплата за березень 2020 року. При цьому у пункті 2 цього наказу чітко встановлено, що персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, затверджується керівником відповідного закладу охорони здоров`я.

Позивач не надала доказів того, що її чоловік ОСОБА_3 був включений до персонального переліку працівників, котрі безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 та лікуванням пацієнтів.

Крім цього, ОСОБА_3 як завідувач поліклініки та лікар-хірург не здійснював особистий прийом та огляд пацієнтів, хворих на гостру респіраторну хворобу COVID-19, так як воно не входило до його професійних обов`язків.

Крім цього, з квітня 2020 року в поліклініці не проводилися обходи хворих, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_2.

З врахуванням того, що при визначенні захворювання професійним необхідно безпосереднє здійснення медичним працівником лікування пацієнтів із випадками COVID-19, захворювання ОСОБА_3 внаслідок його перебування на роботі та знаходження на амбулаторному лікуванні в поліклініці у інших лікарів 8 хворих на COVID-19, не може кваліфікуватись як отримання саме професійного захворювання.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що зараження ОСОБА_3 відбулося внаслідок контакту з інфекційними хворими, які перебували на лікуванні у лікарні, інфікованими матеріалами чи переносниками захворювань. Також позивачем не доведено ту обставину, що ОСОБА_3 безпосередньо був зайнятий у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікуванні пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Колегією суддів було відхилено клопотання апелянта про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_3 не проводив особисто лікування вказаного свідка.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак