№ 207/1566/20
№ 2/207/144/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Пильовій І.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Майже два роки донька проживає разом з ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім`ї від 15.06.2020 року. Два роки він сам виховує та матеріально забезпечує свою доньку, піклується про її належне виховання, стан здоров`я, забезпечує її необхідним харчуванням, одягом, взуттям, шкільними приналежностями тощо. З вересня 2018 року його колишня дружина ОСОБА_3 фактично припинила виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, піклування про її стан здоров`я та нормальний розвиток. У листопаді 2018 року колишня дружина ОСОБА_3 виселила його з донькою з двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де вони проживали під час шлюбу однією сім`єю, і він з донькою вимушені були переселитися в однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_3 також забрала у дитини мобільний телефон і до цього часу його не повернула. А з 30.11.2018 року відповідачка поселила у двокімнатну квартиру, в якій вони раніше проживали, свого співмешканця.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.05.2019 року у справі № 207/4160/18, шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.11.2019 року у справі № 207/220/19, було визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 разом з ним. Зазначеним судовим рішенням було встановлено те, що його донька усвідомлено бажає проживати разом з ним. Вона не знаходить спільної мови з матір`ю та не комфортно відчуває себе у присутності співмешканця матері. Відповідач нехтує вихованням дитини та не бажає забезпечити їй нормальні, комфортні умови для проживання, оскільки під час шлюбу ними було придбано дві квартири. Двокімнатна квартира, в якій мешкає відповідачка разом зі своїм співмешканцем, придбана у шлюбі. Коли дитина пішла від матері, відповідачка не тільки не віддала речі дитини, але і тривалий час не віддавала шкільні підручники, зошити, форму, одяг. Вона змінила замки на вхідних дверях, дитина не мала доступу до квартири, де знаходилися її речі.

Отже, з вересня 2018 року його колишня дружина ОСОБА_3 фактично припинила виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, піклування про її стан здоров`я та нормальний розвиток. Відповідачка не спілкується з донькою, не телефонує їй, не вітає її зі святами, не цікавиться її навчанням, здоров`ям, дозвіллям, інтересами та потребами. ОСОБА_3 не бере ніякої участі у витратах на навчання і лікування дитини, на придбання для неї необхідних речей та одягу тощо. У зв`язку з чим, просить позбавити відповідачку батьківських прав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що малолітня донька ОСОБА_6 , постійно проживає з ним, він займається її вихованням та повністю утримує її. Відповідачка - матір дитини, участі у вихованні не приймає. Окрім сплати аліментів, більше ніякої матеріальної допомоги дитині не надає. Просить позбавити відповідачку батьківських прав.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що з її колишнім чоловіком ОСОБА_1 у неї склалися дуже складні відносини. Вважає, що позивач наговорює на неї, а позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними, оскільки від участі у вихованні дитини вона не усувалась, цікавиться життям дитини та піклується про неї. В неї є бажання та можливість займатися вихованням своєї дитини, але позивач перешкоджає її спілкуванню з дочкою. Крім того, на теперішній час її донька разом з батьком проживають у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. Просила відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні також не визнала позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Кам`янської міської ради, в судовому засіданні просили прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її сином. Неповнолітня ОСОБА_6 є її онукою. З 2018 року дитина ОСОБА_6 постійно мешкає разом з батьком, який піклується про неї та займається її вихованням, матеріально утримує дитину та надає їй усе необхідне. Відповідачка, мати дитини, не спілкується з донькою, не цікавиться її життям та розвитком, участі у вихованні не приймає. Матеріальної допомоги, окрім сплати аліментів, не надає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її братом, а неповнолітня ОСОБА_9 є її племінницею. З листопада 2018 року дитини ОСОБА_6 постійно мешкає разом з батьком, який піклується про неї та займається її вихованням, матеріально утримує дитину та надає їй усе необхідне. Відповідачка, мати дитини, сплачує аліменти, але більше ніякої матеріальної допомоги на оздоровлення дитини не надає, не спілкується з донькою, не цікавиться її життям та розвитком, участі у вихованні не приймає.

Судом була з`ясована думка неповнолітньої ОСОБА_5 яка пояснила, що після розлучення батьків, з 2018 року вона проживає разом з батьком, який виховує її та матеріально утримує. З матір`ю з того часу спілкується рідко. Вважає, що мати її покинула, тому на неї дуже ображена.

Суд критично відноситься до показів свідків, оскільки вони є родичами позивача ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №476, батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 6).

Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.05.2019 року у справі № 207/4160/18, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 8).

З довідки про реєстрацію та склад сім`ї №2/11214 від 15.06.2020 року виданої ТОВ «ЄРЦ КП» вбачається, що неповнолітня ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.06.2019 року разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 9).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.11.2019 року у справі № 207/220/19, було визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 разом з її батьком ОСОБА_1 (а.с. 15-19).

Згідно судового наказу №207/14/19 (№2-н/207/8/19), виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 08 січня 2019 року, було стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03 січня 2019 року (день подачі заяви до суду) і до досягнення дитиною повноліття (а.с.22).

Згідно медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯТ №398371 від 23.12.2021 року, ОСОБА_3 психіатричні протипоказання до провадження медкомісії водіїв немає (а.с.130).

Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯС №097707 від 23.12.2021 року, ОСОБА_3 наркологічні протипоказання до провадження медкомісії водіїв немає (а.с. 131).

Як вбачається з листа начальника Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області С.Лукашова вих.№44/19702 від 29.12.2021 року, ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання нею батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1. та через вчинення домашнього насильства, не притягалась (а.с.132).

Згідно довідки №640 від 10.01.2022 року Заводського відділу ДВС у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), аліменти з ОСОБА_3 утримуються щомісячно в повному обсязі, заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2022 року немає (а.с. 133).

Згідно довідки серії ІІА №2692756 Міністерства Внутрішніх Справ України, ОСОБА_3 на території України станом на 14.01.2022 року до кримінальної відповідальності не притягалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 134).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради №8вих-20/58 від 21.01.2022 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не доцільним (а.с.139-140).

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Суд вважає встановленим той факт, що між сторонами склалися дуже складні відносини, з 2019 року вихованням дитини займається позивач ОСОБА_1 . Разом з тим, судом не встановлений факт винної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до своєї дитини. Суд вважає, що мати має бажання приймати участь у житті дитини, зазначене буде відповідати інтересам дитини.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У своїй сукупності факт повного заперечення позовної вимоги відповідачкою у судовому засіданні, дозволяють суду дійти висновку про відсутність законних підстав у розумінні Сімейного кодексу України про позбавлення батьківських прав.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідачка вживає заходи для належного виконання батьківських обов`язків. Сам факт небажання ОСОБА_3 не йти з дитиною на контакт спростовано у ході розгляду справи. Крім того, ОСОБА_3 надала дозвіл на проживання дитини з батьком в квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, оскільки зазначене житло розташоване ближче до школи, де навчається дитина, що також свідчить про зацікавленість матері в найкращих інтересах дитини.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки ОСОБА_3 відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини тощо.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) наголошено на тому, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В судовому засіданні була вислухана думка дитини, яка зазначила, що не бажає спілкуватись з матір`ю, оскільки ображена на неї за те, що вона її покинула, бажає проживати з батьком. Але суд відноситься критично до цього, оскільки на думку суду на дитину є вплив з боку батька.

Дослідивши вказане, суд зазначає, що важливими при врахуванні думки дитини, є ті обставини, що дитина довгий час мешкає разом із батьком, також враховується міра набуття дитиною знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми враховуючи її вік, а тому її поглядам надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів, наприклад в порівнянні з більш дорослою людиною. Тому, суд наголошує, що думка дитини хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною.

Причиною негативного ставлення дитини до своєї біологічної матері суд вважає не тільки бездіяльність останньої, але і деякий психологічний вплив з боку позивача, який якщо навіть не виявлявся в його активній поведінці, але з кожним роком міцнів через сталі сімейні зв`язки, які склались між ним та відповідачкою по справі.

Однак вищезазначене не свідчить про те, що біологічна мати не має права спілкуватись зі своєю донькою. Сама по собі довготривалість розлуки мати та дитини не виключає можливості відновлення дитячо-батьківських відносин, особливо з врахуванням того, що відповідачка категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав та наполягає на своєї участі у вихованні дитини.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, вважає, що не позбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дитини ніж зворотне.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (висновок ВС, який викладений в постанові № 753/2025/19 від 06.05.2020 року).

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №356/642/18.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_5 , не відповідає інтересам дитини.

Позивач та його представник не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання ОСОБА_3 її батьківських обов`язків створило загрозу життю дитини, про що суду не надано жодного доказу.

Крім того, суд зазначає, що складні відносини між батьками мають негативний вплив на психологічний розвиток дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

З метою захисту інтересів неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає необхідним попередити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

Покласти на Службу у справах дітей Кам`янської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.

Покласти на Службу у справах дітей Кам`янської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 01 (одного) року починаючи з дня вступу рішення в законну силу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2022 року.

Суддя Подобєд О.К.