"16" листопада 2022 р. Справа № 363/3089/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Тищенко К.В.,

скаржника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгороді скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяни Сергіївни, стягувач: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяни Сергіївни від 14.09.2022 року про накладання на нього штрафу у розмірі 138 246, 56 грн. у виконавчому провадженні № 52830916.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що Вишгородським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-1943/11 від 27.10.2016 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 20.09.2011 року і до її повноліття. 16.09.2022 року ним в приміщенні Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по виконавчому провадженню № 52830916 було отримано довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з 20.09.2011 року по 01.09.2022 року з визначеною заборгованістю в розмірі 276 493,12 грн. та постанову від 14.09.2022 року про накладання штрафу на користь держави у розмірі 138 246,56 грн. ОСОБА_1 вказав, що з визначеною сумою заборгованості по сплаті аліментів та винесеною постановою про накладання штрафу категорично не погоджується, оскільки головним державним виконавцем не враховано те, що він впродовж всіх років допомагав дитині та сплачував аліменти. Зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами від 03 липня 2018 року, що набрали чинності 28 серпня 2018 року) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. При наявній заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Зміни в законодавстві визначені у ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, які виникають після 28 серпня 2018 року. На заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала у нього до 28 серпня 2018 року, її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується. Раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28 серпня 2018 року, а тому вважає, що постанова про накладення штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів на боржника є неправомірною та суперечить закону.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.09.2022 року відкрито провадження за вказаною скаргою та призначено до судового розгляду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив про її задоволення, надав аналогічні пояснення викладеним у скарзі.

Головний державний виконавець Вишгородського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяна Сергіївна у судове засідання не з`явилася, подала до суду заперечення в яких просила відмовити у задоволенні скарги з підстав її необґрунтованості. Крім того, зазначила, що на примусовому виконанні Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 52830916 з виконання виконавчого листа № 2-1943/11 від 27.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 20.09.2011 року і до її повноліття. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним виконавцем здійснюється його примусове виконання на засадах верховенства права та обов`язковості виконання рішень. Станом на 01.09.2022 року у боржника виникла заборгованість в розмірі 276 493,12 грн. Дана сума заборгованості нею була нарахована на підставі ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 Сімейного кодексу України, згідно Інформації Управління статистики, що є у вільному доступі фізичних осіб, про розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників Вишгородського району. Станом на 06.10.2022 року ні боржник ОСОБА_1 , а ні стягувач ОСОБА_3 не надали до відділу підтвердження про сплату аліментів чи їх отримання за весь період згідно рішення суду. Натомість в матеріалах виконавчого провадження наявні заяви до відділу від ОСОБА_3 про отримання довідок про неотримання аліментів в зв`язку з несплатою ОСОБА_1 аліментів. Підстави для перерахування заборгованості у державного виконавця відсутні. Заборгованість нарахована в межах чинного законодавства. Згідно довідки-розрахунку від 14.09.2022 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2022 року складає 276 493,12 грн., що перевищує заборгованість більше ніж за 5 років, а саме за період з 20.09.2011 року, а тому 14.09.2022 року нею було винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 50% від нарахованої заборгованості,а саме в розмірі 138 246, 56 грн.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечувала та зазначила, що ОСОБА_1 дійсно не сплачує аліменти та має заборгованість по сплаті аліментів розмір якої викладений державним виконавцем у довідці-розрахунку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Вишгородського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 52830916 з виконання виконавчого листа № 2-1943/11 від 27.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 20.09.2011 року і до її повноліття.

Згідно довідки-розрахунку від 14.09.2022 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2022 року складає 276 493,12 грн., що перевищує заборгованість більше ніж за 5 років.

Постановою головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Т.С. від 14.09.2022 року на ОСОБА_1 за несплату аліментів на протязі більше п`яти років накладено штраф на користь держави у розмірі 138 246, 56 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що головний державний виконавець встановив, що боржник ухиляється від сплати аліментів на протязі більше п`яти років.

Посилаючись на незаконність такої постанови, скаржник просив її скасувати, а дії державного виконавця з приводу її постановлення визнати незаконними та протиправними.

Згідно з абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 14.09.2022 року станом на 01.09.2022 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 276 493, 12 грн.

При цьому, вбачається, що в боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон №2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст.11 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» викладена в такій редакції «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім того, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Відтак, з урахуванням вказаних змін, з 28.08.2018 Законом України «Про виконавче провадження» встановлено строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, і цей строк обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відтак, з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів, а саме: станом на 28.08.2018 (та у подальшому на день прийняття відповідного рішення) боржник має заборгованість зі сплати аліментів та розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

При цьому для застосування державним виконавцем заходів, визначених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначальним чинником є сам факт наявності заборгованості у встановленому розмірі на момент прийняття рішення про накладення штрафу, а не період, за який вона виникла.

Такі висновки узгоджуються із загальним принципом права відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже оскільки виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів мало місце під час дії Закону України «Про виконавче провадження», із змінами внесеними Законом № 2475-VIII, то у межах такого виконавчого провадження державний виконавець мав право накласти на боржника штраф, який передбачений частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, твердження скаржника про відсутність у головного державного виконавця повноважень на винесення оскаржуваної постанови, не можуть бути підставою для висновку щодо неправомірності чи необґрунтованості вказаної постанови.

Щодо твердження скаржника про те, що державним виконавцем не враховано того, що він допомагав дитині та сплачував аліменти, суд зазначає, що ОСОБА_1 у судовому порядку не оспорив вказаний розрахунок заборгованості. Відтак, суд бере до уваги долучену до скарги копію довідки-розрахунку, згідно з якою загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 становить 276 493, 12 грн., та саме з цієї суми головний державний виконавець нарахував на користь держави 50 % штрафу, тобто в сумі 138 246, 56 грн.

Крім цього, суд звертає увагу, що скаржнику було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, яке ним не оскаржувалося, та згідно з яким він був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки, починаючи з 20.09.2011 року. ОСОБА_1 мав право подати державному виконавцю докази про добровільну сплату ним аліментів, однак, такі докази ним не подано, що вбачається також з копії розрахунку заборгованості по аліментах. Відтак, посилання скаржника викладені у скарзі, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для висновку про неправомірність чи необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, відповідно до статей 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням наявних матеріалів, суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження», відтак, скарга боржника ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 259, 260, 268, 269, 353,450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяни Сергіївни, стягувач: ОСОБА_2 - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений 17 листопада 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя І.Ю. Котлярова