Справа № 278/3911/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 та визначити участь ОСОБА_1 у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.05.2017 року. У шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за рішенням суду проживає разом з матір`ю. У договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі його як батька, у вихованні сина ОСОБА_6 , оскільки після розлучення відповідачка чинить перешкоди йому у спілкуванні з їх сином; на телефонні дзвінки не відповідає; про місце побачення з дитиною не бажає вказувати.

Враховуючи наявність конфлікту між ним та відповідачкою та неможливість самостійно дійти згоди у вихованні дитини, а також наявність перешкод, які відповідач чинить йому у спілкуванні з дитиною, він вважає, що доцільно проведення побачень з сином без присутності матері, оскільки особисті конфліктні відносини між ними не повинні порушувати інтереси дитини, спричиняти на нього негативний вплив.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, явку свого представника не забезпечив; про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак поштові повідомлення, які направлялись позивачу, повернулись на адресу суду не врученими адресату у зв`язку з відсутністю останнього за вказаною адресою (а.с. 33-34, 43-44, 50-51, 54-55, 60-61). Представник позивача також про розгляд справи сповіщався належним чином (а.с. 60, 87).

Представником відповідача подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача; у задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с. 92).

Представником Служби у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області подано заяву про розгляд справи за її відсутності; просить при ухваленні рішення враховуючи та не порушувати інтерес дитини. Одночасно повідомляє, що ОСОБА_1 до органу опіки і піклування та служби у справах дітей Новогуйвинської селищної ради про те, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 , не звертався (а.с. 91).

У попередніх судових засіданнях відповідач повідомила суду, що позивач тривалий час - декілька років перебуває за кордоном, а з 2017 року вона з останнім не спілкувалась взагалі; питання виховання та спілкування дитини позивачем не порушувалось. Вона ніколи не забороняла спілкуватись батьку з ОСОБА_6 та не чинила ніяких перешкод в даному питанні.

У зв`язку з неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), який розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира 12.05.2017 року (а.с. 7-8).

У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Листом № 661/2 від 21.08.2017 року Служба у справах дітей Житомирської міської ради проінформувала ОСОБА_1 про те, що після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, спірне питання розглядається на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, за умови присутності обох батьків. Відсутність відомостей про місце проживання ОСОБА_8 , відповідно її ставлення до вирішення зазначеного питання, унеможливлює досудовий порядок врегулювання спору щодо участі позивача у вихованні сина. Тому, згідно зі ст. 159 СК України, ОСОБА_1 має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с. 12).

Згідно листа Служби у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 172-2/16 від 22.08.2022 року (а.с. 69) громадянин ОСОБА_1 до органу опіки і піклування та служби у справах дітей Новогуйвинської селищної ради про те, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався.

Відповідно до листа Державної прикордонної служби (а.с. 80) ОСОБА_9 перетнув кордон України (здійснив виїзд) 18.11.2021 року; іншої інформації немає. Із зазначеної відповіді також вбачається, що позивач дійсно тривалий час перебуває за межами України.

Спірні правовідносини склалися між сторонами з приводу усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме не доведена наявність перешкод для спілкуванні та виховання малолітньої дитини з боку відповідачки.

Окрім того, як встановлено судовим розглядом, позивач не звертався із заявою до органу опіки і піклування за місцем проживання ОСОБА_2 про те, що остання чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б у відповідності до ст. 159 СК України свідчили, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином. У відповідності до ст. 157 СК України позивач та відповідач мають спільно вирішувати питання щодо виховання свого сина. Оскільки позивач проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з ним, а відповідач, з якою проживає дитини, не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Враховуючи наведене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього сина з боку відповідача та відсутності підстав для визначенні участі позивача як батька у вихованні дитини у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а також відсутність доказів понесення відповідачем судових витрат у цій справі, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

На підставі ст. ст. 3, 7, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. ст. 141, 153, 157, 159 СК України, керуючись ст. ст. 4, 19, 81, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік