Провадження № 22-ц/801/2002/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 рокуСправа № 127/27191/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Рябовим Дмитром Сергійовичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С., в залі суду,

встановив:

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.05.2019 між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» був укладений договір факторингу №, відповідно до якого до ТОВ «Фінфорс» перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між ТОВ «СС Лоун» та фізичними особами, зокрема, за кредитним договором від 11.10.2018 №390515-А, що був укладений між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 .

Підписання кредитного договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 відбулось в електронному вигляді, що регламентується ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 626 ЦК України.

Згідно умов кредитного договору №390515-А від 11.10.2018, відповідач отримала від ТОВ «СС Лоун» кредитні кошти у розмірі 6 500 грн на строк до 08.11.2018 з фіксованою процентною ставкою 1,33 % в день. Кредитні кошти були направлені позичальнику в безготівковій формі на рахунок вказаної нею банківської картки.

За період користування кредитом було нараховано 1,33 % за кожен день користування кредитом, що становить 478,8 % реальної річної процентної ставки (п. 2.3.1 договору).

Згідно з п. 8.3 договору, у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 договору, протягом більш як 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язувалась сплатити кредитору штраф у розмірі 50% від суми кредиту. Відповідно до п.5.4 договору, у випадку несплати кредиту, процентів та інших платежів, якщо такі матимуть місце, в останній день строку користування кредитом (включно), кредитор продовжує нарахування процентів на суму несплаченого кредиту протягом наступних 30 календарних днів, що слідує за останнім днем строку користування кредитом.

Враховуючи неповернення кредитних коштів до 08.11.2018, позивачем нарахований штраф в розмірі 50% від суми кредиту, отриманого за договором.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість, яка становить 14 383,25 грн, з яких: 6 500 грн заборгованість за кредитом (тіло заборгованості); 4 763,25 грн заборгованість за процентами за користування кредитними коштами; 3 120 грн заборгованість за штрафними санкціями, які позивач, звернувшись в суд з позовом, просив стягнути з відповідача на його користь, а також просив стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №390515-А від 11.10.2018 в сумі 9 007,05 грн.

У решті вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернула, належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору не надала, лише заперечила надходження коштів на її картковий рахунок, разом з тим, в підтвердження заперечень не надала виписки з карткового рахунку за відповідний період.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам понад строк користування кредитом на загальну суму 4 763,25 грн, суд першої інстанції виходив з того, що після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України (висновки Великої палати ВС, пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 №444/9519/12).

Також, відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 3 120 грн, суд першої інстанції вказав, що ні умовами договору від 11.10.2018, ні додатковими договорами не передбачена сплата штрафу в такому розмірі, а п. 8.3 кредитного договору, на який посилається позивач, як на підставу позовних вимог, взагалі відсутній, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Рябовим Д. С. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представником відповідача зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до позовної заяви позивачем не було надано жодного первинного банківського документа, яким має підтверджуватися заборгованість за кредитом, як і доказів видачі кредиту, а наданий позивачем розрахунок за кредитом не є випискою із банківського рахунку та не є первинним банківським документом.

Заявник апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Також зазначено, що судом першої інстанції було допущено порушення принципу змагальності сторін, зокрема, в частині покладення судом на відповідача обов`язку надання доказів на спростування факту укладення договору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про безпідставність апеляційної скарги та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2018 між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №390515-А (кредитний договір). Відповідачу був наданий кредит у розмірі 6 500 грн (п. 2.1.1.), з терміном платежу 08.11.2018 (п. 2.1.2), із платою за користування кредитом у вигляді процентів, яка є фіксованою та складає 1,33 % в день, річною відсотковою ставкою за кредитом 478,8 %. Сукупна вартість кредиту для позичальника, з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних із одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням договору складає 103,86 % від суми кредиту, що становить 6 750,90 грн (п. 2.1.4). Нарахування процентів за договором здійснюється на фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту позичальнику до дня, зазначеного в п. 2.1.2 договору (п. 2.1.5). Додаткові платні фінансові послуги договором не передбачені (п. 2.1.6). Кредит надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування на платіжну картку позичальника, п. 2.2) (а.с. 5-10).

Також, судом першої інстанції встановлено, що позичальник ОСОБА_1 з метою реєстрації і укладення договору розмістила заявку в особистому кабінеті на сайті товариства, із зазначенням своїх персональних даних і для підписання договору їй був надісланий код-підтвердження за номером її телефону, про що позивачем надані відомості із особистого кабінету ОСОБА_1 (а.с. 38-44).

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 не був би укладений.

Угода від імені ОСОБА_1 була підписана одноразовим електронним ідентифікатором 840930.

Кредитні кошти були перераховані відповідачу за дорученням ТОВ «СС Лоун» на підставі договору №ФБ 309/05 від 25.05.2016 про надання послуг в системі ТОВ «Платежі онлайн». 11.10.2018 о 09.36 год. була проведена видача коштів у сумі 6 500 грн ОСОБА_1 на картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з реєстру наданих кредитів за допомогою сервісу PLATON і інформацією про проведення транзакції (а.с. 24-47).

До кредитного договору №390515-А від 11.10.2018 неодноразово укладались додаткові угоди від 08.11.2018, від 03.12.2018, від 28.12.2018, від 17.01.2019, від 06.02.2019, від 11.02.2019, які також були підписані від імені ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 840930 (а.с. 12-23). Сторони погоджували продовження строків дії договору і термінів платежу.

21.02.2019 між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №7, згідно якої сторони домовились продовжити строк дії договору та викласти п.п. 2.1.2 в новій редакції, згідно якої термін платежу 26.02.2019 (а.с. 24).

На підставі зазначеної додаткової угоди №7 погоджений новий графік платежів від 21.02.2019, згідно якого сума кредиту 6 500 грн, сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки та вартості всіх послуг 16 260,35 грн, річна відсоткова ставка за кредитом 46,80 %, проценти за користування кредитом 2 507,05 грн, загальна сума заборгованості 9 007,05 грн (а.с. 24-25).

Згідно договору факторингу № від 23.05.2019 (а.с. 27-35), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс, до ТОВ «Фінфорс» перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між ТОВ «СС Лоун» та фізичними особами, зокрема за кредитним договором від 11.10.2018 №390515-А, що був укладений між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 .

Про укладення договору факторингу та відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням відповідача повідомлено на електронну пошту листом від 23.05.2019 згідно п. 12.2.3 договору.

Згідно витягу з реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № від 23.05.2019, заборгованість ОСОБА_1 становить 14 383,25 грн. Дана сума складається з 6 500 грн заборгованості за кредитом, 4 763,25 грн - заборгованості за відсотками, 3 120 грн - заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 36).

Згідно довідки від 27.09.2021 про стан заборгованості за кредитним договором від 11.10.2018 №390515-А, загальний розмір заборгованості становить 14 383,25 грн. Дана сума складається з 6 500 грн заборгованості за кредитом, 4 763,25 грн - заборгованості за відсотками, 3 120 грн - заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 36).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2021 №127/28618/20 визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 14 лютого 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №1871, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», , заборгованості за кредитним договором 390515-А від 11.10.2018, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун», на загальну суму 14383,25 грн, таким, що не підлягає виконанню. Зазначене судове рішення набуло законної сили, ТОВ «Фінфорс» не оскаржувалось.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням останньою кредитних коштів на підставі електронного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

30 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про електронну комерцію» який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Електронний договір має включати всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір в електронному вигляді, яким передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на платіжну картку позичальника.

Як передбачено договором, для отримання кредиту позичальник реєструється на сайті кредитодавця і заповнює на сайті заявку документ, який містить інформацію щодо наміру фізичної особи отримати кредит. Відповідно до п. 3.4.4 договору при реєстрації на сайті кредитодавця позичальник зобов`язаний вказати повні точні та достовірні відомості, включаючи персональні дані.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 не був би укладений.

Відповідно до п. 3.4.5 договору позичальник зобов`язаний визнавати електронні документи, складені кредитодавцем і позичальником (заявки, договори, акти та інше) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» як документи, складені в простій письмовій формі відповідно до законодавства України.

Крім того, в п. 10.5 договору сторони підтвердили, що даний електронний договір та всі додатки до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.

Отже, підписавши вищевказану угоду одноразовим електронним ідентифікатором 840930, ОСОБА_1 добровільно погодилась у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, отримавши кредитні кошти, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернула.

Згідно зі статтею 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості по процентам за строк користування кредитом, оскільки такі умови передбачені укладеною між сторонами угодою.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про залишення поза увагою суду того, що до позовної заяви позивачем не було надано жодного первинного банківського документа, яким має підтверджуватися заборгованість за кредитом, як і доказів видачі кредиту, а наданий розрахунок за кредитом не є випискою із банківського рахунку та не є первинним банківським документом, не заслуговують на увагу, оскільки надані позивачем при зверненні до суду докази є достатніми, допустимими і достовірними на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від ТОВ «СС Лоун».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що надані позивачем витяг з реєстру наданих кредитів за допомогою сервісу PLATON і інформація про проведення транзакції, як і розрахунок заборгованості є зведеними обліковими документами.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін, зокрема, в частині покладення судом на відповідача обов`язку надання доказів на спростування факту укладення договору, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

За таких обставин, суд першої інстанції дослідивши всі допустимі і достовірні докази у справі та встановивши всі обставини справи, фактично зазначив, що такі обставини справи залишились неспростованими з боку відповідача, при цьому в повній мірі забезпечивши сторони правом на змагальність.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також є безпідставними, оскільки правові висновки на які посилається заявник апеляційної скарги, викладені у справах за інших фактичних обставин, що не є подібними обставинам даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Рябовим Дмитром Сергійовичем залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук