Справа №351/1199/22
Номер провадження №2/351/550/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Собка В.М. ,

за участі секретаря - Яворницької А.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Снятинської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 та Снятинської міської ради про визнання за нею права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Свої вимоги мотивувала тим, що його батькові ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії Р1 №188713, виданого 12 лютого 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №648 належала земельна ділянка площею 1,07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Русівської сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті в управління спадковим майном вступила його дочка, позивачка по справі ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом, яка проживала із спадкодавцем на день його смерті, оскільки її мама, відповідачка по справі, ОСОБА_2 від своїх прав на спадщину відмовилася.

Позивачка зазначає, що з метою оформлення права на спадщину звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак нотаріусом їй було відмовлено, у зв`язку із тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виданий 12.02.2003 вже після його смерті.

Позивачка зазначає, що на даний час не має можливості нотаріально оформити право на спадщину на землю, а тому звернулася у суд із даним позовом, яким просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 , 1975 р.н., жителькою АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 1,07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Русів Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту на право власності на землю серії Р1 №188713, виданого 12 лютого 2003 року на підставі рішення Русівської сільської ради від 10 грудня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №648, у порядку спадкування за законом.

Позивачка подала своєї довірительки підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити, справу просив розглядати без участі позивачки та її представника.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, у якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує, на частку у спадщині не претендує, від своєї частки відмовляється у користь доки ОСОБА_1 , справу просила розглядати без її участі.

Заступник міського голови Снятинської міської ради В.Кушик надіслав до суду клопотання, у якому зазначив, що Снятинська міська рада позов визнає, справу просив розглядати у відсутності представника міської ради.

Суд, дослідивши матеріали справи, зокрема: Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №188713, виданий 12 лютого 2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів за №648; Свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ; Довідку Снятинської міської ради №187 від 10.08.2022 про те, що ОСОБА_1 проживала разом із батьком ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_2 на день його смерті; Свідоцтво про народження ОСОБА_1 , де її батькам и зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; Свідоцтво про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; Довідку Першої Снятинської ДНК Коломийського р-ну Івано-Франківської обл. №756/02-14 від 01.08.2022; Постанову Першої Снятинської ДНК Коломийського р-ну Івано-Франківської обл. №757/02-31 від 01.08.2022 про відмову у вчиненні нотаріальної дії приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підставним, а тому підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що відповідно до ст. 55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги відсутність заперечень проти позову у відповідачів, суд оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності приходить до висновку про те, що є підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 1,07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Русів Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі Державного акту на право власності на землю серії Р1 №188713, виданого 12.02.2003, зареєстрованого за №648 у порядку спадкування за законом.

На підставі наведеного, відповідно до п «г» ч.1 ст.81 ЗК України та ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 49, 77-78, 81, 82, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 1975 р.н., жителькою АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 1,07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Русів Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту на право власності на землю серії Р1 №188713, виданого 12 лютого 2003 року на підставі рішення Русівської сільської ради від 10 грудня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №648, у порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Василь СОБКО