провадження № 6/521/219/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі Трояненко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Одесі заяву адвоката Казарновського О.Л. представника боржника ОСОБА_1 ,стягувач ОСОБА_2 , боржникОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Казарновський О.Л. представник боржника ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про визнання виконавчого листа №521/14804/15-ц таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що 07.09.2015 Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року укладеним між АБ «Порто-Франко» і ОСОБА_1 . Відповідно до умов кредитного договору, банк прийняв на себе зобов`язання по видачі кредиту на поточні потреби в сумі 45000,00 доларів США на строк з 04.04.2008 року по 03.04.2015 року зі сплатою 15% річних, а ОСОБА_1 прийняла на себе зобов`язання належним чином використовувати та повернути Банку кредит, виплатити відсотки, за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифами банку, також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року, який було укладено між АКБ «Порто-Франко» і ОСОБА_1 , 04.04.2008 року, між сторонами Кредитного договору було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим №2629, відповідно до умов якого Іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передала в іпотеку Банку нерухоме майно нежитлові приміщення весільного салону загальною площею 57,3 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

16 березня 2016 року ПАТ АТ «Порто - Франко» відступив право вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором ТОВ «Альянс Фінанс». У свою чергу ТОВ «Альянс Фінанс» 23 березня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором фізичній особі ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 здійснено заміну позивача по справі з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» на правонаступника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 18.03.2000 року).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 593/2-08 року в розмірі 1 254 737,96 грн.

18.10.2017 року о 12:26:03 Державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37620686 та здійснив реєстрацію права власності на передане в іпотеку майно за ОСОБА_2 . Реєстрація за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення весільного салону загальною площею 57,3 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 підтверджується інформаційною довідкою 113109919 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.02.2018.

Таким чином ОСОБА_2 18.10.2017 року звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає можливість визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або іпотечного застереження, що містяться в договорі іпотеки.

У свою чергу, частина 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент звернення стягнення на предмет іпотеки)передбачала, що «після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними».

Отже, після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку всі наступні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є недійсними.

Незважаючи на звернення стягнення ОСОБА_2 на предмет іпотеки в позасудовому порядку ще 18.10.2017 року, 21.08.2019 року ним було отримано виконавчий лист №521/14804/15-ц на стягнення з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 593/2-08 року в розмірі 1 254 737,96 грн.

На підставі зазначеного виконавчого листа 11.12.2019 року старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яцків І.І. було відкрито виконавче провадження в межах якого здійснюються дії з примусового виконання судового рішення, а саме 11.12.2019 року винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 ; 23.04.2020 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 125 483,8 грн.; 07.06.2021 року державним виконавцем Капсамуном О.В. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в межах суми 1 380 580,76 грн.; 30.06.2022 року державним виконавцем Іксар К.О. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в межах суми 1 374 569,4 грн.

Посилаючись на те, що оскільки внаслідок завершення позасудового врегулювання спору шляхом реалізації стягувачем ( ОСОБА_2 ) права на задоволення своїх вимог у позасудовий спосіб за рахунок належного боржнику ( ОСОБА_1 ) іпотечного майна, всі наступні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є недійсними, просить визнати виконавчий листа № 521/14804/15-ц, виданий 21 серпня 2019 року Малиновським районним судом міста Одеси, таким, що не підлягає виконанню.

Адвокат Казарновський О.Л. заяву підтримав та надав клопотання про її розгляд за його відсутності.

Стягувач ОСОБА_2 та солідарний боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення засідання повідомлені належним чином, своїм правом на надання суду заперечень проти поданої заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не скористались.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. Відповідно суд розглядає заяву на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

07.09.2015 Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року укладеним між АБ «Порто-Франко» і ОСОБА_1 , відповідно до якого, банк прийняв на себе зобов`язання по видачі кредиту на поточні потреби в сумі 45000,00 доларів США на строк з 04.04.2008 року по 03.04.2015 року зі сплатою 15% річних, а ОСОБА_1 прийняла на себе зобов`язання належним чином використовувати та повернути Банку кредит, виплатити відсотки, за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифами банку, також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року, який було укладено між АКБ «Порто-Франко» і ОСОБА_1 , 04.04.2008 року, між сторонами Кредитного договору було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим №2629, відповідно до умов якого Іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передала в іпотеку Банку нерухоме майно нежитлові приміщення весільного салону загальною площею 57,3 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . За умовами Іпотечного договору в разі невиконання зобовязань за кредитним договором Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому розділом 5 Іпотечного договору.

Крім іпотечного договору, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року, який було укладено між АКБ «Порто-Франко» і ОСОБА_1 , 04.04.2008 року було укладено договір поруки між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 . Відповідно до умов договору поруки, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

16 березня 2016 року ПАТ АТ «Порто - Франко» відступив право вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором ТОВ «Альянс Фінанс». У свою чергу ТОВ «Альянс Фінанс» 23 березня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором фізичній особі ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року здійснено заміну позивача по справі з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» на правонаступника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 18.03.2000 року).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 593/2-08 року в розмірі 1 254 737,96 грн. що еквівалентно 48 482,92 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2017 року - 100 доларів США = 2588,48 грн.), яка складається із загальної заборгованості за кредитом - 778917,60 грн., що еквівалентно 30 097,28 доларів США; загальна заборгованість за відсотками 348 078,75 грн., що еквівалентно 13449,72доларів США; пеня за виникнення простроченої заборгованості 127741,60 грн., що еквівалентно 4935,92 доларів США.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року залишено без змін.

На виконання рішення суду Малиновським районним судом м. Одеси 21.08.2019 року було видано виконавчий лист №521/14804/15-ц на стягнення з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 593/2-08 року в розмірі 1 254 737,96 грн., що еквівалентно 48 482,92 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2017 року - 100 доларів США = 2588,48 грн.), яка складається із загальної заборгованості за кредитом - 778917,60 грн., що еквівалентно 30 097,28 доларів США; загальна заборгованість за відсотками 348 078,75 грн., що еквівалентно 13449,72доларів США; пеня за виникнення простроченої заборгованості 127741,60 грн., що еквівалентно 4935,92 доларів США.

На підставі зазначеного виконавчого листа 11.12.2019 року старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яцків І.І. було відкрито виконавче провадження в межах якого здійснюються дії з примусового виконання судового рішення, а саме 11.12.2019 року винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 ; 23.04.2020 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 125 483,8 грн.; 07.06.2021 року державним виконавцем Капсамуном О.В. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в межах суми 1 380 580,76 грн.; 30.06.2022 року державним виконавцем Іксар К.О. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в межах суми 1 374 569,4 грн.

У той же час, ще до набрання рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року законної сили, 13.10.2017 року о 15:14:12 Державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович, здійснив державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37620686, а саме здійснив реєстрацію права власності на передане в іпотеку майно за ОСОБА_2 . Реєстрація за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення весільного салону загальною площею 57,3 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 підтверджується інформаційною довідкою 113109919 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.02.2018.

Таким чином, ОСОБА_2 здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Відповідно до інформаційної довідки 245707687 від 24.02.2021 року ОСОБА_2 здійснив розпорядження зазначеним нерухомим майном та його власниками стали ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних долях.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Натомість, положення статті 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачають таку самостійну підставу припинення зобов`язання як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Частиною четвертою статті 36 ЗУ «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною станом на да дату звернення стягнення на предмет іпотеки (13.10.2017 року) визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Тобто, частина четверта статті 36 ЗУ «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням.

Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.

Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення.

Та обставина, чи залишилося після вказаного позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.

Саме такого правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 13 лютого 2019 року (справа №759/6703/16-ц), від 27 лютого 2019 року (справа №263/3809/17), від 17 квітня 2019 року (справа №204/7148/16-ц), від 16 жовтня 2019 року (справа №337/7391/13-ц), від 20 листопада 2020 року (справа №295/795/19), від 17 лютого 2021 року (справа №754/5275/16), від 11 березня 2021 року (справа №524/378/17), від 3 серпня 2022 року у справі №756/10266/15.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

Зокрема, Закон України «Про іпотеку» як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору.

Так, стаття 36 зазначеного Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частина четверта статті 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено.

Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність).

У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом.

Допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.

До такого висновку слід дійти з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно та солідарну відповідальність поручителя з боржником. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності своїх дій.

Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, у разі завершення позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 ЗУ «Про іпотеку», зобов`язання боржника - фізичної особи припиняється, оскільки за змістом положень статті 36 ЗУ «Про іпотеку» усі наступні вимоги кредитора - іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання є недійсними.

Правове значення для припинення зобов`язання боржника має юридичний факт звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. З урахуванням конкретних обставин даної справи зобов`язання боржника ОСОБА_1 перед стягувачем ОСОБА_2 припинилось в цілому в момент внесення запису 22873547 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки, тобто 13.10.2017 о 15:14:12.

Таким чином, заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та має бути задоволена.

Керуючись ст. ст. 353, 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Казарновського Олександр Львовича представника боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати виконавчий лист №521/14804/15-ц виданий 21.08.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Леонов

09.11.22