ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1192/22 Справа № 180/2185/21 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що згідно Акта розслідування хронічного професійного захворювання від 05 лютого 2010 року він має стаж роботи в шкідливих умовах на підприємствах АТ «Марганецький ГЗК» 27 років 7 місяців. Працював за професією: машиніст екскаватора 6 розряду та в/р, підземний електрослюсар черговий та з ремонту обладнання 4 розряду.

У зв`язку із шкідливими та тяжкими умовами праці на підприємстві АТ «Марганецький ГЗК» ОСОБА_1 отримав хронічні професійні захворювання, зокрема, згідно виписки з акта огляду МСЕК №002104 від 10 лютого 2010 року, йому первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Разом з тим, згідно довідки МСЕК №044698 від 07 березня 2017 року, позивачеві встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням та третю групу інвалідності безстроково.

Позивач вважав, що внаслідок порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, терпіти біль, а тому просив суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 120 510 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 510 грн без урахування податку з доходів фізичних осіб. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким судовим рішенням, АТ «Марганецький ГЗК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, з 120 510 грн до 65 000 грн з утриманням необхідних податків і зборів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу. Разом з тим, факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами.

Позивач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» з 11 серпня 1978 року по 08 травня 1979 року, з 01 червня 1981 року по 15 лютого 2001 року, з 18 березня 2002 року працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання 4 розряду, 22 березня 2010 року переведений до санаторію-профілакторію робочим по поточному ремонту будівель на підставі довідки МСЕК №008107 від 10 лютого 2010 року (а.с.7-8).

10 лютого 2010 року первинним оглядом МСЕК ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійними захворюваннями та третю групу інвалідності з 10 лютого 2010 року до 01 березня 2011 року (а.с.9).

07 березня 2017 року повторним оглядом МСЕК ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності з 01 березня 2017 року безстроково (а.с.10).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 з приводу професійних захворювань періодично проходив лікування в медичних закладах.

Згідно медичного висновку ЛЕК спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про уточнення функціональних розладів професійного захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 24 травня 2018 року, ОСОБА_1 відчуває біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта з віддачею у кінцівки, біль, обмеження рухів і хрускіт в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднення ходи, оніміння кінцівок, кашель, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, біль за грудиною, запаморочення, швидку втому, головний біль, зниження пам`яті (а.с.30).

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції вважав встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності: 65% та третьої групи інвалідності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В своїй апеляційній скарзі АТ «Марганецький ГЗК» посилається на те, що позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань саме з вини підприємства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Так, статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 01 лютого 2010 року, ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 7 місяців, у зв`язку з чим отримав наступні професійні захворювання: 1) радикулопатія шийна і попереко-крижова на фоні спондилартрозу і полісигментарної дистопатії з вираженими (3 ст.) статикодинамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинними синдромами; 2) дв. плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.), деформівний артроз, в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром; 3) вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистоничним синдромом та трофічними порушеннями в кистях; 4) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст.

Професійне захворювання виникло внаслідок впливу на протязі трудової діяльності у ВАТ «МГЗК» - важкої праці, несприятливого мікроклімату, окислів марганцю, пилу.

Причиною виникнення професійного захворювання є: напруженість зовнішньої роботи з переважною участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба 44,2 (при нормі 41); підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 25 кг (при нормі до 15 кг); робоча поза (вимушена) 12,8% (при нормі до 25%); нахили корпусу 86 разів (при нормі 51-100 разів); температура 9-20?С (при нормі 16-26?С); відносна вологість 81-96% (при нормі 30-80%); окисли марганцю 0,28-0,39 мг/м3 (ПДК 0,3 мг/м3); рівень пилу - 3,02-5,23 мг/м3 (ПДК 2,0 мг/м3) (а.с.11).

При цьому, жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх шкідливого впливу на його здоров`я відповідачем не надано ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції.

Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», не забезпечено ОСОБА_1 безпечних умов праці, що призвело до професійних захворювань останнього, внаслідок яких він морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, постійні лікування, вимушені зміни способу життя та втрату професійної працездатності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про те, що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Доводи апелянта про те, що розмір стягнутої з АТ «Марганецький ГЗК» моральної шкоди завищений і не відповідає тяжкості та характеру завданої здоров`ю позивача шкоди, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди».

Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в 120 510 грн. є належною компенсацією спричиненої йому моральної шкоди, враховуючи глибину його фізичних та моральних страждань, зокрема, період роботи на підприємстві відповідача, ступінь втрати професійної працездатності 65% та встановлення йому третьої групи інвалідності безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, а також необхідність щорічної реабілітації, у зв`язку із чим, відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, стягнутої судом з АТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова