Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1688/22

14 грудня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Солодовнікова Р.С.

з участю секретаря судового засідання: Нагорняк Г.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Ухвалою суду від 23.11.2022 року вище зазначені позови прийнято до спільного розгляду.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 с.Парища, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які проживали в зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 04 квітня 1989 року, виданого Парищенською сільською радою на підставі рішення виконкому Надвірнянської районної ради № 43 від 09 березня 1989 року житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 його батькові.

Згідно довідки Парищенської сільської ради № 118 від 09 вересня 2022 року АДРЕСА_2 .

03 лютого 2000 року на випадок своєї смерті його батько ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Парищенською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, номер за реєстром 8, згідно якого все своє майно заповів йому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Його мати ОСОБА_2 та дружиною покійного мала право на обов`язкову частку при спадкуванні, однак від цієї частки відмовилась.

Спадщину після смерті батька ОСОБА_3 він прийняв, а його мати ОСОБА_2 12 грудня 2012 року написала заяву про відмову від належної їй обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 .

Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 . Він отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 290 від 15 квітня 2019 року, № 288 від 15 квітня 2019 року, № 287 від 15 квітня 2019 року, № 289 від 15 квітня 2019 року, № 286 від 15 квітня 2019 року на земельні ділянки, які належали його померлому батькові.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння за адресою в АДРЕСА_1 , йому відмовлено, оскільки вказане будинковолодіння віднесено до об`єкта нерухомості як колгоспний двір. Про що йому видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Дмитрук С. від 01.09.2022 року.

Станом на 15 квітня 1991 року у вищевказаному будинковолодінні були зареєстровані його батько ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_2 .. Тобто вони є співвласниками даного будинковолодіння і їхні частки є рівними по 1/2.

Просив визнати за ним право власності на Ѕ частину будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 .

Короткий зміст зустрічного позову.

11.11.2022 року від відповідача ОСОБА_2 посупила зустрічна позовна заява, в які вона зазначила, що є дружиною померлого ОСОБА_3 .. Будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 є колгоспним двором. У вказаному житловому будинку вона зареєстрована і її чоловік ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Після його смерті , вона як дружина померлого і особа пенсійного віку має право на частку в спадковому майні відповідно до ст.ст. 112,120 УРСР.

Просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 .

Стислий виклад позицій позивачів:

Позивач-відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від нього поступила заява якій просив справу слухати в їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив постановити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_2 визнав повністю та не заперечив, щодо його задоволення, та визнання права власності на Ѕ частину будинку за адресою АДРЕСА_2 за його матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилася. Від неї поступила заява, в якій просить справу слухати в її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо задоволення позову та визнання права власності на Ѕ частину будинковолодіння за її сином ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Також підтримала свій зустрічний позов, просила позов задоволити та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2022 року позовну заяву залишено без розгляду та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.10.2022 року провадження по даній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на будинковолодіння до спільного розгляду з первісним позовом.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 с.Парища, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 21-22-23).

Позивача батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі, який укладений 22.02.1951 року в Надвірнянському районному ЗАГС, актовий запис №4 (а.с. 55).

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 04 квітня 1989 року, виданого Парищенскою сільською радою на підставі рішення виконкому Надвірнянської районної ради № 43 від 09 березня 1989 року житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с. 4).

Згідно довідки Парищенської сільської ради № 118 від 09 вересня 2022 року АДРЕСА_2 (а.с. 20).

Згідно довідки ОКП «Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації» від 13 вересня 2017 року № 487 та технічного паспорта від 13 вересня 2017 року вищевказаний об`єкт нерухомості складається з: житлового будинку під літ. А, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.; літньої кухні під літ. Б, площею 36,3 кв.м.; гаражу під літ. В, площею 14,7 кв.м.; сараю під літ. Г, площею 45,8 кв.м.; сараю під літ. Д, площею 29,6 кв.м.; сараю під літ. Е, площею 23,0 кв.м.; сараю під літ. Ж, площею 7,1 кв.м.; вбиральні під літ. З, площею 1,0 кв.м.; воріт № 1, площею 6,8 кв.м.; воріт № 2, площею 5,3 кв.м.; огорожі № 3, площею 19,8 кв.м.; огорожі № 4, площею 34,5 кв.м.; огорожі № 5, площею 28,9 кв.м.; огорожі № 6, площею 9,8 кв.м.; огорожі № 7, площею 4,7 кв.м.; колодязя питного № 8, площею 8,0 м.п. (а.с. 5,6-8).

З довідки Парищенської сільської ради від 09.09.2022 року за № 119 встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживали : ОСОБА_3 -1933 р.н., ОСОБА_2 1943 р.н. (а.с. 18).

03.02.2000 року ще за життя ОСОБА_3 на випадок смерті зробив заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Парищенської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 8 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, про що в книзі реєстрації актів Парищенської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис за №11 і видано свідоцтво про його смерть (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, а саме на домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

На підставі заяви ОСОБА_1 була заведена спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 32752672 від 12 грудня 2012 року державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори Войташеком І.І. (а.с. 12).

ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 хоча мала право на обов`язкову частку при спадкуванні, про що написала письмову заяву № 1516 від 12 грудня 2012 року (а.с.11).

Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 290 від 15 квітня 2019 року, № 288 від 15 квітня 2019 року, № 287 від 15 квітня 2019 року, № 289 від 15 квітня 2019 року, № 286 від 15 квітня 2019 року на земельні ділянки, які належали покійному ОСОБА_3 (а.с. 13-17).

01.09.2022 року державний нотаріус Надвірнянської державної нотаріальної контори за №02-31/489 видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння, так як воно було віднесенно як об`єкт нерухомості до колгоспного двору. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами було зареєстровано на голову колгоспу ОСОБА_3 та членів колгоспу. Однак вказаним документом не визначено розмір належних часток у спільному майні, а тому не можна визначити частку майна належну померлому ОСОБА_3 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 вересня 2022 року № 02-31/489 (а.с. 19).

Згідно звіту про експертну оцінку вартість даного будинковолодіння станом на 19.09.2022року становить 106000 грн. (а.с. 25).

Норми права, які застосував суд:

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо права власності, які регулюються положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року щодо колишнього колгоспного двору.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які неменше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами уведенні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі,навчання в учбовому закладі,хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

На даний час поняття «колгоспний двір» втратило своє правове значення. Але при наявності записів у погосподарських облікових книгах сільської ради або свідоцтвах про право власності про те, що двір відноситься до типу колгоспного, питання про право власності на будинок і господарські будівлі можливо вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинок, як на об`єкт права власності.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належав на праві особистої власності колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 .. До членів цього колгоспного двору входила його дружина ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована за вказаною адресою.

Право власності на житловий будинок, як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні (15.04.1991р.), перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/2 частці кожного.

Таким чином, спірний будинок після 15.04.1991 року належав батькам позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної власності по 1/2 частині кожному.

Померлий ОСОБА_3 зареєстрував право власності на житловий будинок , як голова колгоспу, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинковолодіння (а.с. 4 ).

ОСОБА_2 , як член колгоспного двору на свою частку право власності не зареєструвала. В даний час вона не має можливості вирішити питання оформлення своїх спадкових прав в позасудовому порядку.

Згідно ст.392 ЦК України передбачено,що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які засвідчують його право власності.

Відповідно до змісту ст.1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

В силу ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч.1 ст 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.

З огляду на вищенаведені судом докази, які надали суду сторони на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку, що є всі правові підстави для визнання права власності за позивачем-відповідачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , та за відповідачем позивачем ОСОБА_2 по Ѕ частці за кожним, на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно задоволити.

На підставі ст.ст. 319, 321, 392, 1220-1222, 1261, 1262, 1268, 1273 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку під літ. А, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.; літньої кухні під літ. Б, площею 36,3 кв.м.; гаражу під літ. В, площею 14,7 кв.м.; сараю під літ. Г, площею 45,8 кв.м.; сараю під літ. Д, площею 29,6 кв.м.; сараю під літ. Е, площею 23,0 кв.м.; сараю під літ. Ж, площею 7,1 кв.м.; вбиральні під літ. З, площею 1,0 кв.м.; воріт № 1, площею 6,8 кв.м.; воріт № 2, площею 5,3 кв.м.; огорожі № 3, площею 19,8 кв.м.; огорожі № 4, площею 34,5 кв.м.; огорожі № 5, площею 28,9 кв.м.; огорожі № 6, площею 9,8 кв.м.; огорожі № 7, площею 4,7 кв.м.; колодязя питного № 8, площею 8,0 м.п..

Зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку під літ. А, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.; літньої кухні під літ. Б, площею 36,3 кв.м.; гаражу під літ. В, площею 14,7 кв.м.; сараю під літ. Г, площею 45,8 кв.м.; сараю під літ. Д, площею 29,6 кв.м.; сараю під літ. Е, площею 23,0 кв.м.; сараю під літ. Ж, площею 7,1 кв.м.; вбиральні під літ. З, площею 1,0 кв.м.; воріт № 1, площею 6,8 кв.м.; воріт № 2, площею 5,3 кв.м.; огорожі № 3, площею 19,8 кв.м.; огорожі № 4, площею 34,5 кв.м.; огорожі № 5, площею 28,9 кв.м.; огорожі № 6, площею 9,8 кв.м.; огорожі № 7, площею 4,7 кв.м.; колодязя питного № 8, площею 8,0 м.п.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складений 14.12.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Суддя Солодовніков Р.С.