Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6981/20 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М. ПОСТАНОВА
08 листопада 2022 року
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №296/6981/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільчих систем "Житомиргаз"" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати останнього встановити у квартирі АДРЕСА_1 безкоштовний газовий лічильник із цільовим призначенням для приготування їжі до 01 січня 2021 року та стягнути витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу і згідно ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язане встановлювати лічильники газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується в тому числі і для приготування їжі.
16 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про встановлення в належній йому на праві спільної часткової власності квартирі індивідуального лічильника газу. Проте, АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» листом від 24 січня 2019 року відмовило йому у встановленні індивідуального лічильника газу, посилаючись на те, що за адресою: АДРЕСА_2 спожитий природний газ обліковується за показниками загальнобудинкового вузла обліку і в такому випадку, відповідно Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачено встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства в квартирах багатоповерхового будинку.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2022 року позов задоволено частково. Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» за свій рахунок встановити ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний газовий лічильник для приготування їжі.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» на користь ОСОБА_1 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. судових витрат на професійну правничу допомогу та на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Не погоджуючись частково з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення коштів на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що остаточний розрахунок за надання послуг по правничій допомозі був наданий станом на 01.06.2022 та долучено квитанції про оплату послуг його представника.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, від 12 лютого 2020 року у справі N 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі N 329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі N 329/766/18 (провадження N 61-6627св20).

Встановлено, що ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Денисенко М.В. у позовній заяві заявив клопотання про розподіл судових витрат і просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи частково витрати на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив із того, що позивачем та його представником не подано до матеріалів справи належних та допустимих доказів про понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Згідно довідки з розрахунком суми витрат за надану адвокатом правову допомогу позивачу та квитанції серії АМВ №751385 від 01 червня 2022 року, розмір вартості послуг становить 11 600,00 грн. (складання та підготовка позову 1 600,00 грн., участь в суді першої інстанції 6 000,00 грн., підготовка до участі в розгляді справи 2 000,00 грн., участь в суді апеляційної інстанції 2 000,00 грн.) (том 2 а.с.94, 95).

Висновки суду про неприйняття вказаних довідки і квитанції є правильними, оскільки вони містять відомості щодо сплати 01 червня 2022 року позивачем 1 600,00 грн. за складання та підготовку адвокатом позову, коли в матеріалах справи вже наявна квитанція серії АМВ №751382, згідно якої позивач 17 серпня 2020 року вже сплатив адвокату 1 500,00 грн. за послуги із складання та підготовки позову (том 1 а.с.14).

Крім того, квитанція №751385 від 01 червня 2022 року (том 2 а.с.94), що на три номери більше за квитанцію серії АМВ №751382 від 17 серпня 2020 року (том 2 а.с.14) і перебіг часу між ними майже два роки, має виправлення в частині написання її дати.

За таких обставин, суд правильно обґрунтував розмір витрат по сплаті адвокату за послуги із складання та підготовки позову в сумі 1 500,00 грн. і стягнув їх з відповідача на користь позивача.

Зважаючи на суть спору, судову практику щодо розгляд таких спорів, колегія суддів вважає, що дана справа не є складною, ціна позову не є великою.

Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу адвокатом Денисенко М.В. послуг, а також подані документи, апеляційний суд дійшов висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Отже, позивачем не було надано підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт, не надано доказів фактичного понесення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. А отже, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залиште без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді