Справа № 465/6244/17 Головуючий у 1 інстанції Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3329/21 Доповідач в 2-й інстанції Мельничук О. Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Шеремети Н.О., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просить шлюб зареєстрований між ним та ОСОБА_4 03 квітня 2003 року у Ралівській сільській раді Самбірського району Львівської області, актовий запис №10 розірвати, покликуючись на те, що подружнє життя не склалось, через розбіжність у характерах та поглядах на життя втратили почуття поваги та любові. З літа 2015 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, шлюб носить формальний характер.

Заочним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 січня 2018 року позов задоволено.

Шлюб укладений 03 квітня 2003 року у Ралівській сільській раді Самбірського району Львівської області між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №10) розірвано.

Рішення суду в апеляційному порядку 31 серпня 2021 року оскаржила ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним. В апеляційній скарзі зазначає, що в серпні 2007 року ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_2 в позику кошти в сумі 36000,00 дол. США для проведення ремонтно-будівельних робіт, який знаходиться в АДРЕСА_1 та в подальшому передано зазначений будинок та земельну ділянку, на якій знаходиться останній, у приватну власність ОСОБА_2 , як доньці позивача по справі. Скаржниці стало відомо, що на вищевказаний будинок та земельну ділянку, претендує ОСОБА_6 , між якою з ОСОБА_7 03.04.2003 року укладено шлюб у Ралівській сільській раді Самбірського району Львівської області.

Зазначає, що не погоджується з рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 січня 2018 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ніколи не укладався та не міг укладатися, оскільки в період з 18.10.1997р. і по 31.08.2004 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі на території США з гр. ОСОБА_8 , а тому фактично не міг укладати шлюб 03.04.2003 року з ОСОБА_9 , оскільки це порушує принцип одношлюбності, закріплений в чинному законодавстві України. Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_3 наміру укладати шлюб з ОСОБА_9 ніколи не мав, згоди на укладення шлюбу з останньою не надавав та в актовому записі про укладення шлюбу не розписувався, оскільки на момент укладення такого перебував на території США, що підтверджується копією відповіді Ралівської сільської ради та копією рішення про розірвання шлюбу на території США.

Окрім того, зазначає, що ОСОБА_4 на момент ухвалення рішення не була зареєстрованою на території Франківського району м.Львова, а отже судом порушено правила підсудності.

Просить заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, однак апелянтом ОСОБА_2 , представником відповідачки по справі ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подані клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку із воєнним станом на території України, однак колегія суддів вважає

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 .Ю перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження слід закрити із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 03.04.2003 року, який зареєстрували у Ралівській сільській раді Самбірського району Львівської області актовий запис № 10.

Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов до переконання, про задоволення позову, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 посилається на те, що в серпні 2007 року ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_2 в позику кошти в сумі 36000,00 дол. США для проведення ремонтно-будівельних робіт, який знаходиться в АДРЕСА_1 та в подальшому передано зазначений будинок та земельну ділянку, на якій знаходиться останній, у приватну власність ОСОБА_2 , як доньці позивача по справі. Скаржниці стало відомо, що на вищевказаний будинок та земельну ділянку, претендує ОСОБА_6 , між якою з ОСОБА_7 03.04.2003 року укладено шлюб у Ралівській сільській раді Самбірського району Львівської області.

Інших чітких доводів про те, яке саме право заявниці порушується оскаржуваним рішенням, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що доводи скаржника щодо порушення її прав є безпідставним, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень, зокрема, у судах апеляційної інстанції. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини й громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їх права чи покладає на них додаткові обов`язки, що у будь-якому випадку тягне несприятливі наслідки для цих осіб.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 6 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Аналогічний правовий висновок міститься також і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 2-825/10 (провадження № 14-78цс18).

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у Постанові Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір про розірвання шлюбу виник між чоловіком і дружиною з приводу їх особистого життя, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , яка не брала участі у цій справі, скаржниця не надала жодних доказів на наявність у неї порушеного права, інтересу або обов`язку, які випливають із оскаржуваного рішення, а тому у ОСОБА_2 , яка не була учасником справи в суді першої інстанції, відсутнє право на апеляційне оскарження такого рішення.

Відповідно до ч.3 ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження, за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Встановивши, що ОСОБА_2 не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки таким не вирішено питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 362 ч.3, 389-391 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст ухвали складено 20 квітня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.О. Шеремета

Н.П. Крайник