Справа № 204/5858/22
Провадження № 2/204/1916/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Єрмак Д.О.,

за участю представника позивача адвоката Сакун В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про розірвання трудового договору,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» з 13 липня 2022 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі його заяви від 05.07.2022 року, та зобов`язати ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 13 липня 2022 року на підставі його заяви від 05.07.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває із ДП «ВК «КРАСНОЛИМАНСЬКА» у трудових відносинах. 05 липня 2022 року позивач звернувся з заявою, якою просив звільнити його за власним бажанням у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, а саме не виплато заборгованості із заробітної плати, тобто за ч.3 ст.38 КЗпП України та виплатити йому заборгованість зі всіма розрахунковими сумами, а також виплатити вихідну допомогу, у зв`язку із виходом на пенсію, передбачену колективним договором. Крім того позивач просив направити йому копії наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідку про розмір всієї наявної заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, зокрема, вихідній допомозі та іншим виплатам, довідку про середньоденний заробіток за останні два місяці перед звільненням.

Зазначена заява була отримана відповідачем 13.07.2022 року, що підтверджується реєстраційним штампом із індексом 01/10-678 від 13.07.2022. Станом на 09.08.2022 року відповідач не видав наказ про звільнення позивача, не надав копії наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідку про розмір всієї наявної заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, зокрема вихідній допомозі та іншим виплатам, довідку про середньоденний заробіток за останні два місяці перед звільненням, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, Позивач перебуває із ДП «ВК «Краснолиманська» у трудових відносинах з 03.12.2008 року (наказ від 03.12.2008 року № 2128).

З матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу дві заяви про звільнення:

в одній заяві від 05.07.2022 р. (вх. № 01/10-678 від 13.07.2022 року) він просив звільнити його за власним бажанням, у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, а саме не виплата заборгованості із заробітної плати, тобто за ч.3 ст.38 КЗпП України та виплатити йому заборгованість із всіма розрахунковими сумами, а також виплатити вихідну допомогу, у зв`язку із виходом на пенсію, передбачену колективним договором; в іншій заяві, також датованій 05.07.2022 р., позивач просив звільнити його за ч.3 ст.38 КЗпП на пенсію та виплатити йому допомогу, при цьому в цій заяві позивач не вказував взагалі на порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, та не конкретизував, яке саме порушення мало місце. Звертаючи увагу на дві заяви про звільнення, надані позивачем, вбачається, що заява (вх. № 01/10-678 від 13.07.2022 року) містить в собі категоричну вимогу про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП, а друга заява - вимогу про звільнення на пенсію, що є звільненням за ч.1 ст.38 КЗпП, незважаючи на те, що в заяві вказана ч.3 ст.38 КЗпП (додатково враховуючи, що друга заява не містить вказівку на порушення роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору). Тобто, заява про звільнення на пенсію (на бланку) не може розцінюватися відповідачем, як заява про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП. Таким чином, позивач своїми заявами штучно створив ситуацію, при якій відповідач не має права самостійно визначитись, з яких підстав позивач підлягав звільненню. При цьому позивач безпідставно відсутній на робочому місці з 01.06.2022 р. по цей час, та якихось додаткових пояснень по суті своїх заяв про звільнення не надав. Належним чином своє бажання звільнитися позивач не оформив, а саме: в заяві від 05.07.2022 р. (вх. № 01/10-678 від 13.07.2022 року) та в іншій заяві від 05.07.2022 р. - звільнення на пенсію (на бланку) він не зазначив, якою датою він просить його звільнити, як це передбачено чинним законодавством. Тобто сторони не досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору.

Діюче трудове законодавство України не надає роботодавцю права самостійно встановлювати працівнику дату його звільнення, якщо він звільняється за власним бажанням. Як вбачається з позовної заяви, доданих до неї матеріалів, аргументів, викладених у цьому відзиві, позивач не довів суду того факту, що ним була подана належним чином оформлена заява на звільнення за власним бажанням з тих чи інших підстав та в ту чи іншу дату. Також позивач не надав доказів того, що трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені з 13.07.2022 року. Взагалі незрозуміло, з яких міркувань позивач просить суд визнати припиненими трудові відносини між ним та відповідачем саме з 13 липня 2022 року. Таким чином, відповідач ніяким чином не порушував права позивача, та позивач обрав невірний спосіб захисту своїх трудових прав.

Відповідач вважає, що позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та ДП «ВК «Краснолиманська» з 13.07.2022 р., у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, не підлягають задоволенню. Відповідно, не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача, оскільки ця вимога є похідною від основної.

Крім того, через канцелярію суду представником відповідача подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ДП «ВК «Краснолиманська» від 03.12.2008 року за № 2128 ОСОБА_1 прийнятий на роботу гірноробичим очисного забою 5 розряду з 03.12.08, на дільницю 3 (ак.с.58).

05 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «ВК «Краснолиманська» з заявою про звільнення, у якій просив звільнити його за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, а саме невиплата заборгованості із заробітної плати, тобто за ч. 3 ст. 38 КЗПП України та виплатити заборгованість зі всіма розрахунковими сумами, а також виплатити вихідну допомогу, у зв`язку із виходом на пенсію, передбачену колективним договором. Просив направити йому копії наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідку про розмір всієї наявної заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, зокрема вихідній допомозі та іншим виплатам, довідку про середньоденний заробіток за останні два місяці перед звільненням. Відповідно до штампа вхідного документа ДП «ВК «Краснолиманська» заяву прийнято 13.07.2022 за вх.№ 01/1678 (арк.с.12 зворот, 13, 13 зворот).

05 липня 2022 року ОСОБА_1 заповнено заяву про звільнення на бланку, у якій ОСОБА_1 просив звільнити його з підприємства, зазначивши інші підстави ч. 3 ст. 38 КЗПП (арк.с.14).

Отримання зазначених заяв позивача про звільнення підтверджено відповідачем у відзиві.

Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 16.09.2022 року за № 01/11-224/9 заборгованість підприємства з заробітної плати перед ОСОБА_1 складає усього 39123, 18 грн.: за грудень 2019 р. 500, 76 грн., січень 2020 р. 8369,70 грн., лютий 2020 р. 6111,32 грн., березень 2020 р. 13319, 40 грн., квітень 2021 р. 272, 03 грн., травень 2021 р. 6163, 02 грн., червень 2021 р. 175, 33 грн., липень 2021 р. 883, 45 грн., серпень 2021 р. 793, 37 грн., березень 2022 р. 2534, 80 грн. (арк.с.59).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 КЗпП України та відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до поданих позивачем на адресу відповідача заяв про звільнення, датованих 05.07.2022 року, одна з яких отримана відповідачем 13.07.2022 року, позивач просив звільнити його, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, а саме не виплата заборгованості із заробітної плати за ч.3 ст.38 КЗпП України. При цьому, у поданих ОСОБА_1 заявах про звільнення підставою звільнення зазначено саме ч. 3 ст. 38 КЗпП, та виплатити йому заборгованість зі всіма розрахунковими сумами, а також виплатити вихідну допомогу, у зв`язку з виходом на пенсію, передбачену колективним договором.

Суд вважає, що волевиявлення позивача про розірвання ним трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України доведене до відповідача як в поданій позовній заяві, так і в заявах про звільнення, датованих 05.07.2022 року, отриманих відповідачем 13.07.2022 року, тому суд вважає, що відповідач мав 13.07.2022 року видати наказ про звільнення позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При цьому, твердження відповідача у відзиві на позовну заяву, що позивачем у поданих заявах про звільнення зазначено різні підстави припинення трудових відносин, а саме: порушення роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, та у зв`язку з виходом на пенсію не відповідають дійсності, так як заява написана ОСОБА_1 , яка прийнята відповідачем 13.07.2022 року та заява заповнена ОСОБА_1 на бланку, містять одну підставу для звільнення ч. 3 ст. 38 КЗпП.

При цьому, відповідно до поданих сторона доказів, судом встановлено, що з боку відповідача дійсно мало місце порушення прав позивача, як працівника, а саме несвоєчасна виплата заробітної плати.

Отже, отримавши заяву працівника про звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП України, роботодавець повинен був її або задовольнити, або відмовити у її задоволенні, що має наслідком вирішенням спору, зокрема, судом.

Незадоволення заяви про звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП України призводить до відстрочення видачі працівнику трудової книжки та виплат, пов`язаних із виплатою середнього заробітку по день видачі трудової книжки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожен окремо та всі у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної визнання припиненими трудових відносин між позивачем та відповідачем та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавав адвокат Сакун В.А.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 10.07.2022 року, Додаткову угоду № 1 до договору № 24 від 10.07.2022 року про надання професійної правничої допомоги від 08.08.2022 року, відповідно до якої вартість надання адвокатом клієнтові первинної консультації, вивчення та ознайомлення всіх документів, що стосуються справи, складання позовної заяви складає 6000 грн., Актом виконаних робіт із детальним описом Договору № 24 від 10.07.2022 про надання професійної правничої допомоги від 08.08.2022 року, відповідно до якого клієнт отримав по слуги, претензій щодо об`єму та якості не має, всього підлягає сплаті 6000 грн., розрахункову квитанцію за формою РК 1, відповідно до якої адвокатом Сакун В.А. отримано від ОСОБА_1 6000 грн. (арк.с.15-18, 19,20, 20 зворот).

Таким чином, розмір витрат понесених позивачем на правову допомогу є доведеним, співмірним з складністю справи, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.21,22, 36, 38 Кодексу законів про працю України, ст. 15,16 Цивільного кодексу України, ст.ст.2,4,5,12,13,76-82,133, 137,141,259,263,264,265,352,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про розірвання трудового договору задовольнити.

Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» з 13 липня 2022 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі заяви від 05.07.2022 року.

Зобов`язати ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 13 липня 2022 року на підставі заяви від 05.07.2022 року.

Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» (, місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу у загальному розмірі 6992 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 (сорок) коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук