БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» лютого 2022 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Шаварин С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить: - видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 : заборонити ОСОБА_3 , наближатися на відстань менше 400 метрів до місця проживання (перебування) її малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 400 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; заборонити особисто через третіх осіб переслідувати ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_6 ; заборонити перебувати у місті проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином, ОСОБА_6 батькам ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; дозволити ОСОБА_3 вести будь-які види листування, телефонні переговори (спілкування у тому числі у меседжерах) із

ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто; дозволити

ОСОБА_3 вести будь-які види листування, телефонні переговори (спілкування у тому числі у меседжерах) із своїм єдиним сином ОСОБА_6 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто.

В обґрунтування вимог зазначається про те, що 14 жовтня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у міста Києві, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 3327.

Від спільного подружнього життя у них народився син, ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 грудня 2018 року ОСОБА_3 добровільно надала нотаріально засвідчену заяву про згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина ОСОБА_7 за місцем реєстрації батька дитини: АДРЕСА_2 . У подальшому, заявою від 22 грудня 2018 року, ОСОБА_3 надала згоду на виховання сина ОСОБА_7 особисто батьком. На даний час малолітній син ОСОБА_7 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його повному утриманні. Мати дитиною не цікавиться та не приймає участі у його вихованні.

Далі вказується, що ОСОБА_8 постійно вчиняє щодо заявника та їх спільного малолітнього сина домашнє насильство: фізичне, психологічне та економічне. Зокрема періодично приїздить до місця проживання малолітнього сина із невідомими особами та своїми батьками, вчиняє скандали та сварки, завдає заявнику тілесні ушкодження, спільно із батьками намагається заволодіти належним йому на праві власності майном, подає заяви про нібито вчинення ним кримінальних правопорушень. Крім того, на своїй сторінці у соціальній мережі ОСОБА_8 поширила негативну інформацію щодо заявника, його національної належності та релігійних переконань. У зв`язку із неправомірними діями ОСОБА_3 заявник неодноразово звертався до органів поліції. 24 червня 2020 року по кримінальному провадженню № 0002753 від 16 червня 2020 року за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України ОСОБА_8 повідомлено про підозру. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 скеровано до Богунського районного суду міста Житомир.

Ухвалою суду від 06 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.

28 січня 2022 року до суду надійшов відзив на заяву про видачу обмежувального припису.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним у заяві про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, направила до суду відзив на заяву, в якому виклала свою позицію щодо вимог про видачу обмежувального припису. Суд розглядає дану справу на підставі наявних у ній даних.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували шлюб, про що 14 жовтня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 3327. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_10 .

Від спільного подружнього життя у них народився син, ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 18 грудня 2018 року

ОСОБА_3 добровільно надала згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина ОСОБА_7 за місцем реєстрації батька дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявою від 22 грудня 2018 року, ОСОБА_3 надала згоду на виховання сина ОСОБА_7 особисто з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та прийняття батьком дитини самостійних рішень щодо виховання сина.

Зі свідоцтва про зміну імені від 24 вересня 2021 року, виданого Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_11 .

На підставі судового наказу Богунського районного суду м.Житомира від 27 березня

2019 року із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Заявляючи вимогу про видачу обмежувального припису, заявник посилається на вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно нього та їх спільного малолітнього сина.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Згідно із пунктами 3, 4, 5, 7, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства .

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 та пункту 1 частини першої статті

26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

За частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків з наданням заявником доказів на підтвердження настання відповідних обставин.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада

2018 року по справі №756/2072/18.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки зокрема щодо визначення місця проживання малолітнього сина, ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час проживає із батьком. З досліджених у судовому засіданні судових рішень вбачається, що постановою Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року визначено місце проживання малолітнього сина спільно із матір`ю та зобов`язано батька передати дитину матері. На виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавчий лист № 358/37/19, виданий 24 липня

2020 року, Богунським районним судом м.Житомира про зобов`язання ОСОБА_1 передати матері ОСОБА_8 малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок існування неприязних відносин між сторонами систематично відбуваються сварки та конфлікти. ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів поліції із заявами про вчинення ОСОБА_2 відносно нього кримінальних правопорушень. 24 червня

2020 року по кримінальному провадженню № 0002753 від 16 червня 2020 року за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 повідомлено про підозру, обвинувальний акт відносно неї скеровано до Богунського районного суду міста Житомира. На даний час у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа

№ 361/9880/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування вимог щодо видачі обмежувального припису сторона заявника також надала до суду відеозапис. З огляду на його характер, дослідження вказаного доказу судом здійснено у закритому судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу, занесену до протоколу судового засідання. Даний відеозапис суд не може вважати належним та допустимим доказом, оскільки він не містить в собі обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. Дані, що відображені у записі не стосуються предмету доказування у цій справі, є даними інтимного характеру, будь-якого відношення до вчинення домашнього насильства вони не мають.

Доказів на підтвердження чинення домашнього насильства ОСОБА_2 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявником до суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та малолітньої дитини у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

У відзиві на заяву про видачу обмежувального припису заінтересована особа ОСОБА_2 повідомила про наявність судових рішень щодо відмови у видачі обмежувального припису. Заявник про існування таких рішень суд не повідомив, хоча вимогами цивільного процесуального законодавства такий обов`язок передбачено. З досліджених судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із заявами про видачу обмежувальних приписів. Постановами Житомирського апеляційного суду від 03 лютого

2020 року у справі № 295/12602/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 295/331/20 та від

17 листопада 2020 року у справі № 295/9914/20 ОСОБА_1 відмолено у видачі обмежувальних приписів та відповідно встановленні заходів тимчасових обмеження права ОСОБА_2 . Обставини, на які посилався заявник при розгляді вищевказаних цивільних справ є майже аналогічними у даній справі.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Керуючись статтями 263-265, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа, ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 25 лютого 2022 року.

Суддя В.О.Василишин