Справа № 510/438/21
Провадження № 2/510/316/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 квітня 2022 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю: секретаря - Березенко С.П.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом Державного підприємства «Ренійський морський торгівельний порт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі будучи належним чином сповіщені, у судові засідання, які призначалися не явилися, про причини неявки суд не сповістили.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі.

У зв`язку із цими обставинами та керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.05.2019р.; копія акту на предмет проживання відповідачів за місцем реєстрації від 04.12.2018р.; копія акту на предмет проживання відповідачів за місцем реєстрації від 27.05.2019р.; копія листа на ім`я голови профспілки ДП «РМТП» від 12.08.2019р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив визнати відповідачів, такими, що втратили право користування кімнати АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зазначивши, що

на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 30.08.2012р. ДП «Ренійський морський торговельний порт» належить на праві повного господарського відання житловий будинок (гуртожиток) по АДРЕСА_2 . У зв`язку з трудовими відносинами підприємством та на підставі рішення профспілкового комітету Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» відповідачам надавалося для проживання житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 . Договорів оренди житлового приміщення з відповідачами підприємство не укладало. Після припинення трудових відносин з підприємством, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні №27/63 від 04.12.2018р. та №27/30 від 27.05.2019 р. Відповідачі не проживають в даних квартирах, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ДП «РМТП» відповідачам не чинило.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

За ч.1ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природніх ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Як вже зазначалось, відповідачі більше трьох років не проживають у гуртожитку, а, тому сервітут який було встановлено, щодо користування кімнатами №№ 17,18 припинився, так як відповідачі не використовували його протягом трьох років підряд.

П.5ч.1ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд.

Враховуючи викладені обставини, та відповідні норми права вважаємо, що на підставі п 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України право відповідачів на користування кімнати АДРЕСА_1 припинилось, тому їх можливо визнати в судовому порядку такими, що втратили право користування житлом.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, надавши оцінку доводів позивача, викладених у позові, враховуючи, що відповідачі не проживає у кімнатах більш трьох років, в якому вони числяться зареєстрованими, вони не є власниками житла, у якому прописані, договором, законом або іншими документами не встановлено їх право користування кімнатами вони не бере участь по догляду за нерухомим майном, не сплачують комунальні послуги, інші витрати, пов`язанні з утриманням нерухомого майна, тощо. Згідно наданих документів, встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 30.08.2012р. ДП «Ренійський морський торговельний порт» належить на праві повного господарського відання житловий будинок (гуртожиток) по АДРЕСА_2 , на житлоплощі якого числяться прописаними відповідачі. У зв`язку із тим, що відповідачі не проживають на житлоплощі гуртожитку більше трьох років, яких-небудь витрат по утриманню житла вони не несуть, їх особистих речей там також немає, договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідачів на користування ним житлоплощею з підстав ст. 401 ЦК України, таким чином, є правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням і зняття їх з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 402, 406 ЦК України, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Державного підприємства «Ренійський морський торгівельний порт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , визнати такими, що втратили право користування кімнати АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ДП «Ренійський морський торгівельний порт» сплачений судовий збір у сумі 2270 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, а також в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І.Д. Бошков