Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 березня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про припинення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2005 нею придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач (з яким вона на той час уже була розлучена) постійного місця реєстрації не мав, вів бродяжницький спосіб життя та зловживав алкогольними напоями, в зв`язку з чим не міг оформити паспорт громадянина України, вона, на прохання доньки, зареєструвала його місце проживання за даною адресою.

Відповідач у вищевказаній квартирі фактично не проживав та не проживає. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку порушує право позивачки на безперешкодне користування своєю власністю, оскільки покладає на неї додаткові витрати з оплати комунальних послуг, нарахованих на відповідача, унеможливлює оформлення субсидії, оскільки відповідач включається у склад сім`ї позивачки для їх нарахування, а також робить об`єкт приватної власності непривабливим для потенційних покупців.

На підставі наведеного позивачка просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивачка не з`явилася, однак її представник подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, та не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 чернвя 1994 року у справі № 2-161/94, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

П`ятнадцятого грудня дві тисячі п`ятого року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі продажу, згідно з яким позивачка отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за № 10879091 від 29.12.2005, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Ужгородського районного державного підприємства технічної інвентаризації.

Відповідач ОСОБА_2 у зазначеній квартирі не проживає близько 15 років, що підтверджується актом обстеження житлового будинку від 15.10.2021, складеним у м. Чоп депутататом Чопської міської ради за участю позивачки та у присутності сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Позивач ОСОБА_6 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію по інвалідності (3група інвалідності, довічно, загальне захворювання).

Відповідач та позивачка зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з довідкою № 1734 від 28.09.2021, виданою відділом державної реєстрації нерухомості, бізнесу та реєстрації місця проживання Управління Центру надання адміністративних послуг Чопської міської ради.

Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу України).

Статтею 150 Житлового кодексу України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім ї.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підстави для припинення сервітуту визначені ч. 1,2 ст. 406 ЦК України. Сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за

наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», судове рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні протягом тривалого часу, а саме близько п`ятнадцяти років, та не є ні власником, ні співвласником житлового приміщення. Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною вище адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження укладення будь-яких договорів, на підставі яких за ним зберігалося б право користування вказаним помешканням. Таких доказів також не здобуто судом під час розгляду справи. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено.

На підставі наведеного, врахувавши всі обставини справи в сукупності, суд прийшов до переконання, що позовна заява обгрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до вимог ч. 6 ст. ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 82, 200, 206, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Н.І. Зарева