ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/304/21Головуючий у 1-й інстанції Шміло В.І.
Провадження № 22-ц/817/187/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта Жарського І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Шміло В. І., у цивільній справі №593/304/21 за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТКБ «ПриватБанк») звернулось з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 05.10.2006 року № б/н станом на 25.02.2021 року у розмірі 22453,54 грн., яка складається із: 6722.02 грн.- заборгованості за тілом кредиту, 15731,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270.00 грн..

Свої вимоги обгрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 05.10.2006 року №б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 2100.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Встановлюючи кредитний ліміт та його зміни, банк керувався п. п. 3.2, п.3.3 договору, на підставі якого відповідачка дала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Так, між сторонами виникли правовідносини на підставі ст.ст. 207,634,638,639,642 ЦК України шляхом приєднання відповідачки до Умов та правил надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Посилаючись на вказані обставини банк просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 жовтня 2006 року № б/н, анкета-заява № 694328 у розмірі 6722 грн. 02 коп.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати, понесені банком при подачі позову до суду у розмірі 681 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, представник позивача АТ КБ Приват Банк - Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року в частині не задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками і ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вимоги банку в цій частині, в решті залишити рішення суду без змін.

Вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом, оскільки остання підписала Заяву №б/н від 05.10.2006, якою передбачено розмір базової процентної ставки за користування кредитом 36% із розрахунку 360 днів на рік. Крім того підписана ОСОБА_1 . Заява містить відомості про розмір ліміту на дату підписання Заяви 2100 грн., строк дії ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Вказує, що оскільки підписанням Заяви з відповідачем було погоджено розмір базової відсоткової ставки 3% на місяць (36% річних), то позовні вимоги Банку щодо стягнення прострочених відсотків підлягають до задоволення.

Крім того зазначає, що дії відповідача щодо користування кредитом, сплати заборгованості за кредитом є доказом приєднання до умов і правил надання банківських послуг, тарифів, та прийняття цих умов, запропонованих банком.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник АТКБ «ПриватБанк» Жарський І. Р. просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання неодноразово відкладалося у зв`язку з неявкою відповідача.

Згідно з долученої до позовної заяви Банку копії паспорта відповідача ОСОБА_1 , вона проживає в с. Саранчуки Бережанського району Тернопільської області.

На вказану адресу Тернопільським апеляційним судом неодноразово направлялись рекомендовані повідомлення про розгляд справи судом, однак останні поверталися з відмітками адресат відсутній за вказаною адресою.

02 березня 2022 року ОСОБА_1 було повторно направлено судову повістку про розгляд справи на 19.04.2022 року, однак також вона була повернута з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

З огляду на наведене, суд вважає, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, судом було вичерпано усі процесуальні можливості для повідомлення сторони, а тому справу слід слухати у її відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, пояснення представника позивача, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі ставиться питання про перегляд рішення лише в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, тому колегія суддів переглядає рішення суду лише у вказаній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду не повністю відповідає.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05 жовтня 2006 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 7000 грн. Підписуючи вказану анкету-заяву ОСОБА_1 також погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 05 жовтня 2006 року № б/н, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 25.02.2021 року заборгованість відповідачки становить: 22453 грн. 54 коп., яка складається : 6722.02 грн.- заборгованості за тілом кредиту; 15731,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги Банку частково та стягуючи з відповідача лише тіло кредиту суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві від 05 жовтня 2006 року № б/н, підписаній ОСОБА_1 не зазначено розміру простроченої процентної ставки за користування кредитом, тобто сторони не погодили розмір та підстави стягнення прострочених процентів, а Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку не були особисто підписані ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення відсотків по кредиту.

Однак таке рішення суду не в повній мірі відповідає матеріалам справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату кладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Банк просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути і заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на заяву-анкету від 5 жовтня 2006 року, виписку по особовому рахунку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку, довідку про видані платіжні картки, копію паспорта посвідчену позивачкою 27.10.2016 року.

У анкеті-заяві від 05.10.2006 року № б/н, підписаній ОСОБА_1 вказана базова відсоткова ставка 36% із розрахунку 360 днів в рік та розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч положенням цивільного процесуального законодавства не належним чином дослідив зазначену вище анкету-заяву та дійшов помилкового висновку щодо відмови у стягненні відсотків по кредиту.

Враховуючи те, що зазначеною анкетою-заявою від 05.10.2006 року № б/н, підписаною ОСОБА_1 визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вони підлягають стягненню.

Згідно з ч 1. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі змісту позовної заяви АТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 , банк просив стягнути з відповідачки 15731,52 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Несвоєчасно сплачені відсотки є простроченими відсотками.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач з 11 серпня 2014 року не користувалась кредитною картою, 27 жовтня 2016 року, коли надавала засвідчену нею копію свого паспорта, була ознайомлена із станом заборгованості за кредитним договором після чого частково погашала кредитну заборгованість та не висловлювала заперечень щодо розміру нарахувань. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом з 8 жовтня 2014 року заборгованість за тілом кредиту становить 6772,02 грн. та вона існувала в значних розмірах ще до цього періоду.

Перевіряючи правильність нарахування банком відсотків, суд апеляційної інстанції виходить із розміру процентної ставки, яка узгоджена з позивачем та зазначена у анкеті-заяві від 05.10.2006 року № б/н, підписаній ОСОБА_1 .

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовний.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, і наведених норм законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні всі підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 15731,52 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Як вбачається з платіжного доручення №PROM5BNUYL від 25 листопада 2021 року за подання апеляційної скарги АТ Приват Банк сплатив 2385,63 грн. судового збору.

Ураховуючи наведене, судові витрати, сплачені позивачем у цій справі підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 375,389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами згідно кредитного договору від 5 жовтня 2006 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк 15371,52 грн. та 2385,63 грн. сплаченого судового збіру за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г. В.

Судді: Гірський Б. О.

Хома М. В.