ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3950/22 Справа № 932/3666/20 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

при секретарі Усик А.Д.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Дніпровська митниця, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі, апеляційну скаргу Дніпровської митниці на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, ухвалене суддею Цитульським В.І. у м. Дніпро,повний текст рішення суду складено 15 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 31.03.2017 року Дніпропетровською митницею ДФС у відношенні нього було складено протокол про порушення митних правил № 0087/110000014/17 за ст. 485 Митного кодексу України. 18.05.2017 року Дніпропетровською митницею ДФС України винесена постанова у справі про порушення митних правил № 0087/110000014/17, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 581 896, 10 грн.

26.05.2017 року ОСОБА_1 подав до Державної фіскальної служби України скаргу на цю постанову, за результатами розгляду якої 23.06.2017 року ДФС України винесено постанову про відмову у задоволенні скарги.

10.07.2017 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з адміністративним позовом на ці постанови органів доходів і зборів від 18.05.2017 року та від 23.06.2017 року, за результатами розгляду якого 08.10.2019 року ухвалено рішення у справі № 200/11366/17, яким позовні вимоги задоволені, визнані протиправними та скасовані постанови органів доходів і зборів про визнання його винним у вчиненні порушення митних правил та накладення штрафу.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 3 цього Закону, громадянинові відшкодовуються (повертаються) судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином, моральна шкода, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

У зв`язку з тим, що рішенням суду встановлена відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, складання протоколу про порушення митних правил № 0087/110000014/17 є протиправним, а довготривалий захист прав в суді спричинив йому моральну шкоду, на підставі зазначеної норми закону позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду.

Внаслідок незаконного складання протоколу про порушення митних правил № 0087/110000014/17 позивач протягом 31 місяця 9 днів, або 953 днів, перебував під судом у справі «кримінального обвинувачення» (в розумінні Закону та Конвенції), що завдавало йому моральної шкоди.

Окрім цього, Дніпропетровською митницею ДФС з порушенням вимог Митного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» було направлено до органу державної виконавчої служби для примусового виконання постанову від 18.05.2017 року у справі про порушення митних правил № 0087/110000014/17, яка не набрала законної сили та про що свідомо не був повідомлений орган державної виконавчої служби, внаслідок чого був протиправно накладений арешт на його майно та кошти позивача, що завдало додаткових моральних страждань через необхідність оскарження в Дніпропетровському окружному адміністративному суді дій державної виконавчої служби під час виконання постанови Дніпропетровської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 0087/110000014/17, яка в подальшому була визнана незаконною.

Позивач посилався на те, що розмір моральної шкоди становить 130 614, 90 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Дніпровської митниці Держмитслужби шляхом стягнення грошових коштів з єдиного казначейського рахунку, на якому консолідуються кошти бюджету Дніпровської митниці Держмитслужбі на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 30 000 грн..

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погодившись з указаним рішенням суду, Дніпровська митниця, яка є правонаступником Дніпровської митниці Держмитслужби, звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаються на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди діями відповідача. Крім того, судом не взято до уваги відсутність даних про закриття провадження відносно позивача, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Також апелянт зазначив про незгоду з розміром суми відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31 березня 2017 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Дніпропетровської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця, ОСОБА_3 було складено протокол про порушення митних правил №0087/110000014/17 відносно начальника відділу митного оформлення ТОВ «Агро-Союз-Термінал» ОСОБА_1 , яким позивачу інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, тобто повідомлення у митній декларації №10100002/2016/003286 від 28.11.2016 року неправдивих відомостей з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, шляхом внесення у графу 36 коду 400, що призвело до безпідставного застосування преференційної пільги та несплати митних платежів на суму 527298 грн. 70 коп.(а.с. 3-5).

Постановою Дніпропетровської митниці ДФС. правонаступником якої є Дніпровська митниця, від 18.05.2017 року по справі №0087/110000014/17, на підставі зазначеного вище протоколу, ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ст.485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі1581896 грн. 10 коп. Копію постанови направлено митницею позивачу 19.05.2017 року за вих. № 1869/04-50-20-2-23.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року по справі № 804/4959/17, яка набрала законної сили 02.01.2018 року, визнано протиправною та скасовано постанову Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 21.07.2017 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови митниці від 18.05.2017 року за 0087/110000014/17. Скасовуючи постанову виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на момент направлення митницею заяви про відкриття виконавчого провадження до відділу виконавчої служби, строк на добровільну сплату позивачем штрафу не сплив, у зв`язку з чим звернення постанови до примусового виконання було передчасним.(а.с.9-14).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2019 року, що набрало законної сили 09.11.2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову Державної фіскальної служби України від 23.06.2017 року та постанову Дніпропетровської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця, від 18.05.2017 року по справі про порушення митних правил № 0087/110000014/17. Зазначеним рішенням суду першої інстанції встановлено, що 28 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав до Дніпропетровської митниці ДФС клопотання про відкладення розгляду справи про порушення митних правил на будь-яку дату після 26 травня 2017 року в зв`язку з перебуванням у відрядженні. 18 травня 2017 року в.о. начальника Дніпропетровської митниці Сличко С.В., без присутності особи, що притягується та відповідальності, та її представника, винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0087/110000014/17, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьохсот відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 1 581896.10 грн. 28 квітня 2017 року позивач подав скаргу на вказану постанову про порушення митних правил до Державної фіскальної служби України. 23 червня 2017 року головний державний інспектор відділу провадження у справах про порушення митних правил управління митних розслідувань Департаменту організації протидії митним правопорушенням Державної фіскальної служби України Бевза О.В. за наслідками перевірки скарги позивача прийняв постанову, якою постанову Дніпропетровської митниці ДФС від 18.05.2017 року залишив без змін, про що позивача було повідомлено листом відповідача від 26.06.2017 року, який ОСОБА_1 отримано 05.07.2017 року. Дніпропетровською митницею ДФС у протоколі про порушення митних правил №0087/110000014/17 від 31.03.2017 року та у постановах Дніпропетровської митниці ДФС від 18.05.2017 року та ДФС України від 23.06.2017 року відсутнє посилання на факт заявлення позивачем в момент здійснення митного оформлення товару задекларованого за ІМ40АА № 110100002/2016/003286, у цій митній декларації неправдивих відомостей про товар, подання недостовірних документів, надання недостовірної інформації та/або ненадання всієї наявної в нього інформації про товар, що підлягав декларуванню.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2018 року по справі № 199/2663/18 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , який діяв як представник Дніпропетровської митниці ДФС та ДФС України у судовому засіданні при розгляді Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська справи № 200/11365/17, про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2019 року зазначене рішення залишено без змін.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що діями та рішеннями Дніпропетровської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця, неправомірність яких встановлена судовим рішенням, йому було спричинено моральну шкоду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок незаконних дій співробітників Дніпропетровської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця. При цьому суд врахував розмір адміністративного стягнення, якому був підданий позивач, мету адміністративного стягнення, тривалість провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, період, за який має бути відшкодована моральна шкода - позивач перебував під слідством та судом у розумінні конвенційних норм та практики ЄСПЛ у період часу з 31.03.2017 року і до 09.11.2019 року, тобто 31 місяць і 9 днів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в статті 56 Конституції України; статтях 1173-1176 ЦК України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

На підставі ст. 1174 ЦК України, відшкодовується шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.10.2019 року визнано протиправною та скасовано постанову Державної фіскальної служби України від 23.06.2017 року та постанову Дніпропетровської митниці ДФС від 18.05.2017 року по справі про порушення позивачем митних правил № 0087/110000014/17.

Скасування зазначених постанов у справі про порушення митних правил про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали складання відповідної постанови.

Отже, судом першої інстанцій правильно застосовано норми частини першої статті 1173 ЦК України, згідно з якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів) та статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що протокол про порушення митних правил, а в подальшому і постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідають дійсним обставинам, то ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих рішенням посадових осіб Дніпровської митниці ДФС.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, є безпідставними та спростовуються наведеними вище нормами закону та фактичними обставинами справи.

Посилання в апеляційний скарзі, що судом не взято до уваги відсутність даних про закриття провадження відносно позивача, що є підставою для відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000- грн., що є обґрунтованим та виправданим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з чим коллегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Однак, зазначаючи порядок та орган, з якого підлягає стягненню моральна шкода, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд помилково вважав, що кошти підлягають стягненню з Дніпровської митниці шляхом стягнення з єдиного казначейського рахунку, на якому консолідуються кошти бюджету Дніпровської митниці.

У зв`язку з наведеним аналізом норм матеріального права, а також, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), колегія суддів вважає за необхідне змінити другий абзац резолютивніої частини рішення суду першої інстанції в частині зазначення про стягнення коштів не з Дніпровської митниці шляхом стягнення з єдиного казначейського рахунку, на якому консолідуються кошти бюджету Дніпровської митниці, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішенняґ суду підлягає зміні в частині способу стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року змінити.

Другий абзац резолютивної частини рішення суду викласти у такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду.

Повний текст постанови суду складений 28 квітня 2022 року.

Головуючий : А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко