Справа № 461/5794/22
Провадження № 4-с/461/33/22
01.12.2022 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова
головуючого судді: Мисько Х.М.,
секретар судового засідання Кухар О,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду м. Львова із скаргою, в якій просить: Визнати незаконними дії державного виконавця Мороз О.В. Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) у виконавчому проваджені № 68050755, щодо накладення арешту на рахунок для виплати заробітної плати ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк», НОМЕР_2 призначеного для зарахування заробітної плати; зобов`язати державного виконавця Мороз О.В. Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) у виконавчому проваджені № 68050755 зняти арешт із рахунку для виплати заробітної плати ОСОБА_1 в банку АТ «Альфа-Банк», НОМЕР_3 призначеного для зарахування заробітної плати.
Скаржник ОСОБА_1 та представник скаржника ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, просили здійснювати розгляд скарги за їх відсутності.
Представник стягувача АТ «Укрсиббанк» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, скерував на адресу суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності.
Представник заінтересованої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львова ЗМУ МЮ (м.Львів) в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності.
Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 15.04.2020 року у справі №461/4679/18 задоволено цивільний позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» завдану матеріальну шкоду в розмірі 275 672 грн.
15.04.2020 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист у справі №461/4679/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» матеріальну шкоду в розмірі 275 672, 00 грн.
Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мороз О.В. від 06.01.2022 року, в межах виконавчого провадження №68050755 арештовано кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту, та /або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.
З виписки АТ «Альфа Банк» від 15.09.2022 року, за рахунком НОМЕР_3 за період 01.01.2022 року 15.09.2022 року, ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 14 523,00 грн.
20.092022 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 звернулись до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про зняття арешту з рахунку боржника, призначеного для зарахування заробітної плати відкритого в АТ «Альфа Банк», № НОМЕР_3 .
З інформації про виконавче провадження №401А2353А483 від 30.10.2022 року, вбачається, що 06.01.2022 року накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , з метою забезпечення реального виконання рішення та усунення можливостей відчуження майна на яке можна звернути стягнення, накладено арешт на все майно боржника, в межах 303 636, 20 грн.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.2, 3 ст. 451 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» наведено перелік коштів та рахунків, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту, зокрема на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно ч.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч.1 ст. 34 цього Закону (ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно п. 1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
У ч. 1,3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків (ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 провадження № 14-218цс21 вказано, що «встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.
За таких обставин суд враховує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України), зокрема шляхом встановлення законом граничних розмірів відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника залежно від видів стягнення (ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад граничні розміри відрахувань заборонено законом.
Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який наразі було продовжено до 19 лютого 2023 року.
При цьому на підставі п. 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема, припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).
Судом встановлено, що накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 та винесення відповідної постанови державним виконавцем здійснено з порушенням норм Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15.03.2022, а саме до скасування або до припинення воєнного стану на території України тимчасово припинено звернення стягнення на заробітну плату боржника. При цьому оскаржувана постанова була винесена 01.06.2022, тобто арешт на грошові кошти боржника, в тому числі і заробітну плату, був накладений в період дії воєнного стану в Україні.
Аналізуючи зміст постанови про арешт коштів боржника від 15.07.2022, суд відзначає, що державним виконавцем не було враховано приписи Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15.03.2022 щодо тимчасового припинення на період воєнного стану звернення стягнення на заробітну плату боржника, а тому скарга підлягає до часткового задоволення, а саме в частині скасування арешту на грошові кошти, які є заробітною платою боржника, на картковому рахунку № НОМЕР_3 для зарахування, у тому числі заробітної плати від ТОВ «ФК МАГНАТ» у валюті «гривня» відкритому у АТ «Альфа Банк» на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.ч. 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Керуючись ст.ст. 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 19 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 195 СК України, ст. 291 Податкового кодексу України, суд,-
Скаргу ОСОБА_1 за участю стягувача Акціонерного товариства «Укрсиббанк», заінтересованої особи: Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - задовольнити частково.
Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мороз Олену Володимирівну скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою ОСОБА_1 , та містяться на картковому рахунку № НОМЕР_3 для зарахування, у тому числі заробітної плати від ТОВ «ФК МАГНАТ» у валюті «гривня», відкритому у АТ «Альфа Банк» на ім`я ОСОБА_1 .
В задоволенні інших вимог відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали суду виготовлений 01.12.2022 року.

Суддя Х.М.Мисько