Справа № 201/8758/21
Провадження № 2/201/551/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представника позивачів ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про стягнення витрат на утримання будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідачів

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 серпня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про стягнення витрат на утримання будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що між позивачем ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_7 22 жовтня 1983 року було укладено шлюб, який 15 січня 2003 року припинено. Від шлюбу сторони мають двох синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Сім`я проживала в будинку який розташований за адресою АДРЕСА_1 , який належав

ОСОБА_7 1993 році відповідач ОСОБА_7 пішов з сім`ї, а будинок залишив родині. Позивачі весь час проживали в спірному будинку, за власні кошти здійснювали поточний та капітальний ремонт, робили покращення на земельній ділянці, сплачували всі комунальні послуги, відповідач ОСОБА_7 участі у даних витратах не приймав. 23 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_7 подарував спірний будинок своїй доньці ОСОБА_5 оскільки позивачами було понесено значні витрати на утримання будинку, тому просили суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь понесені витрати на поліпшення будинку в розмір 29 830, 62 грн. (а.с.1-4).

23 жовтня 2021 року відповідачами надано відзив, в якому останні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі пославшись на те що відповідно до договору дарування від 23 грудня 2020 року ОСОБА_5 набула 22/100 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Вказану частку їй подарував ОСОБА_7 , який є її батьком. На даний час в спірному будинку зареєстровані та проживають позивачі. Протягом користування позивачами будинком не повідомляли власника будинка ОСОБА_7 про недоліки що перешкоджали його використанню або про свої наміри здійснити поліпшення будинку. Дозволу власника на здійснення невід`ємних поліпшень будинку їм не надавалось. Позивачі не є членами сім`ї власника, вимоги ОСОБА_5 до позивачів про повернення будинку в її користування, як нового власника ігноруються та створюються перешкоди в користуванні власністю ( а.с. 64-65) .

На адресу суду 13 січня 2022 року надійшла відповідь на відзив в якому позивачі підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенню в повному обсязі (а.с. 83-84)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 серпня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.51-52).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.53-54).

До суду 17 вересня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.55-56).

Ухвалою судді від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про стягнення витрат на утримання будинку(а.с. 57-58).

18 січня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 89-90).

Позивачі та їх представник в судовому засідання підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, 22 листопада 2022 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності проти задоволення позовних вимог заперечував.

Фактичні обставини встановленні судом

22 жовтня 1983 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с. 16), який 15 січня 2003 року було розірвано (а.с. 17).

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 16 червня 2020 року ОСОБА_7 є власником 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 25 травня 1990 року (а.с. 74).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з 23 грудня 2020 року власником 22/100 будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (а.с. 72-73).

В судовому засіданні позивачі пояснили, що власник будинку ОСОБА_7 в 1993 року перестав проживати в спірному домоволодіння та не цікавився його станом, вони здійснювали власними коштами поточний та капітальний ремонт будівлі, сплачували всі комунальні послуги, тому просили суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь понесені витрати на утримання будинку.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 8, 9, 10 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 151 ЖК України передбачено, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 25 травня 1990 року, виданого Жовтневим відділом комунального господарства, на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів № 592 від 23 травня 1986 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 532 за реєстровим № 136 був власником 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , які згодом, а саме 23 грудня 2020 року подарував своїй доньці відповідачу по справі ОСОБА_5 (а.с. 72-74) .

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_7 з 1993 року не проживав у спірному будинку, даний факт не заперечується відповідачами, а тому не підлягає доказуванню.

Так, 15 січня 2003 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було припинено, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 (а.с. 17).

Позивачі зі згоди власника залишилися проживати в спірному будинку, користувалися ним, сплачували комунальні послуги, та жодного разу не повідомляли власника будинку про необхідність проведення бідь-яких ремонтних робіт чи покращення будівлі. З власної ініціативи та без згоди власника будинку здійснювали поточний та капітальний ремонт будівлі.

Таким чином, встановивши, що позивачі на власний розсуд, без дозволу власника будинку, здійснили поточний та капітальний ремонт будинку, суд не знаходить підстав для задоволення позовної заяви про стягнення коштів за поліпшення житла.

Стосовно заяви відповідачів про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи, що позивачами належними та допустимими доказами не доведено суду факт порушення відповідачами їх прав та інтересів, за захистом якого вони звернулися до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних через необґрунтованість.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачам.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про стягнення витрат на утримання будинку - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02 грудня 2022 року

Суддя С.О. Демидова