РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022

м. Одеса

Справа № 522/3668/22

Провадження № 2/522/3344/22

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д. А.

за участю представника відповідача Щукін О.С.

розглянув в спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до Установи «Агенція регіонального розвитку Одеської області»

про поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

ВСТАНОВИВ:

1.22.02.2022 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Установи «Агенція регіонального розвитку Одеської області».

2.Позивач просить суд:

- поновити ОСОБА_1 на посаді консультанта Офісу підтримки і координації територіальних громад Установи «Агенція регіонального розвитку Одеської області»;

- стягнути компенсацію за час вимушеного прогулу;

- стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсацію а невикористану відпустку.

3.28.03.2022 відкрито провадження у справі.

4.16.06.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву.

5.Позивач та її представник повідомлялись про розгляд справи, проте жодного разу в судове засідання не з`явились, відповідь на відзив не подано, інших клопотань у справі позивач не заявляла.

6.Відповідач просив справу розглядати за наявними у справі доказами.

7.Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 07.06.2021 була прийнята на посаду консультанта Офісу підтримки та координації територіальних громад. Позивач, як працівник не була ознайомлена з наказом про прийняття на роботу, правилами внутрішнього трудового розпорядку, їй не було виділено конкретне робоче місце, не забезпечено необхідними для роботи засобами, не проведено інструктаж з техніки безпеки. Протягом квітня-серпня 2021 року з боку керівництва жодних дій щодо впорядкування роботи підприємства не здійснювалося. Основна робота позивача полягала у виїздах в громади Одеської області, також працювала в телефонному режимі, онлайн. Для виїздів офіційно відрядження з виплатою коштів не оформлялись. 03.08.2021 керівник Установи попросив працівників Офісу написати заяви на відпустку за власний рахунок, у зв`язку з відсутністю приміщення для роботи. коштів для виплати заробітної плати. Отже, з 04 серпня по 01 вересня 2021 року позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. З 01.09.2021 позивач продовжила працювати віддалено, чекаючи подальших інструкцій від керівництва. Проте 10.01.2022 дізналась від колег, що їх звільнено 20.12.2021 за прогул. 28.01.2022 поштою позивач отримала повідомлення про звільнення.

Вважає, що звільнення відбулось без законних на те підстав, оскільки не зрозуміло за якою адресою місця роботи та ким складались акти. Про складення актів про відсутність на робочому місці позивач не знала, пояснення не відбирались. Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем не проведено.

8.Відповідач заперечує проти позову. Вважає, що позивач помилково вважає себе такою, що працювала дистанційно, тому немала обов`язку перебувати на робочому місці. Трудовий договір про дистанційну роботу не укладався. Накази про спрямування позивача у службове відрядженні ніколи не видавалися. Робоче приміщення трудового колективу знаходились за адресою АДРЕСА_1 , а згодом за фактичним місце знаходження АДРЕСА_2 . Протягом жовтня-грудня 2021 року ОСОБА_1 взагалі не з`являлася на робочому місці, на зв`язок з директором не виходила, не звітувала про виконану роботу. Тому за жовтень-грудень заробітна плата не виплачувалась. Позивача було звільнено через прогули, зафіксовані відповідними актами. В липні-вересні позивач працювала на умовах неповного робочого дня (4 год.) і за цей період їй була виплачена заробітна плата. Відсутність на роботі підтверджується табелями обліку робочого часу.

9.Крім того, заявлення одночасно двох вимог про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та компенсації за час затримки фактичного розрахунку є не можливим, оскільки призводить до фактичної подвійної відповідальності роботодавця.

10.Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

11.Згідно з наказом від 02.06.2021 № 10к ОСОБА_1 з 07.06.2021 прийнята на посаду консультанта «Офісу підтримки та координації територіальних громад установи «Агенція регіонального розвитку Одеської області», а згідно з наказом від 19.07.2021 №15к з 20.07.2021 прийнята на посаду консультанта на умовах неповного робочого дня (з понеділка по п`ятницю з 13:00 по 17:00).

12.Згідно з витягами з табелів обліку робочого часу за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року, працівника ОСОБА_1 в жовтні, листопаді та грудні протабельовано як перебування в прогулі.

13.Згідно з довідкою про заробітну плату ОСОБА_1 нараховано та виплачено заробітну плату за 20-31 липня, 01-31 серпня, 01-30 вересня, за жовтень та листопад заробітна плата не виплачувалась, в грудні заробітна плата не виплачувалась, виплачено компенсацію за невикористану відпустку.

14.06.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021 комісією у складі директора Установи Шестакова А.І., бухгалтера ОСОБА_2 , керівника ОСОБА_3 було складено Акти фіксації відсутності на робочому місці п`яти працівників, серед яких ОСОБА_1 . В актах зазначено, що згідно з п. 3 Правил внутрішього трудового розпорядку початок робочого часу з 09:00 год. до 18:00 год. Працівники відсутні на робочому місці більше 3 годин протягом робочого дня та не попередили директора Установи про причини відсутності. Установа намагалась зв`язатись з працівниками засобами телефонного зв`язку для встановлення причин відсутності. Акти складено за адресою АДРЕСА_2 .

15.Наказом № 27к від 20.12.2021 ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було звільнено з посади консультанта з 20.12.2021 (прогул без поважних причин). В наказі зазначено, що підставою є Акти від 06.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021.

16. ОСОБА_1 надсилався лист № 583/-20 від 20.12.2021 про необхідність з`явитися для отримання трудової книжки.

Висновки суду.

17.Предметом спору є поновлення звільненого працівника, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку

18.В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що суд повинен з`ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряє його відповідність законові.

19.Тобто, наслідком перевірки підстав звільнення є поновлення звільненого працівника на роботі.

20. ОСОБА_1 не просить визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, проте перевірка законності підстав звільнення передує захисту прав звільненого працівника шляхом поновлення на посаді.

21.При цьому, враховуючи ст. 81 ЦПК України та особливості вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюються незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №273/212/16-ц).

22.Як вбачається з матеріалів справи, причиною звільнення позивача стала її відсутність на роботі більше трьох годин.

23.Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).

24.Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу встановлені статтями 40, 41 КЗпП України.

25.Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення.

26.Положеннями статті 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

27.Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

28.Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

29.Обидві сторони доказів членства ОСОБА_1 в профспілкової організації не надали, також відсутні відомості про створення в Установі «Агенція регіонального розвитку Одеської області» профспілкового органу.

30.У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) вказано, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника».

31.Факт відсутності 06, 13, 20 грудня 2021 року ОСОБА_1 на роботі відповідач підтверджує трьома актами. Акти фіксації відсутності на робочому місці складено у складі директора Установи Шестакова А.І., бухгалтера ОСОБА_2 , керівника ОСОБА_3 . В актах зазначено, що згідно з п. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку початок робочого часу з 09:00 год. до 18:00 год. Працівники відсутні на робочому місці більше 3 годин протягом робочого дня та не попередили директора Установи про причини відсутності. Установа намагалась зв`язатись з працівниками засобами телефонного зв`язку для встановлення причин відсутності. Акти складено за адресою м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8.

32.Суд не приймає доводи позивача проте, що вона не мала конкретно визначеного місця роботи, а основна діяльність здійснювалась на виїздах по області. В матеріалах справи відсутні докази, якими зафіксовано, що входить до функціональних обов`язків позивача. У той же час, підтвердження про можливість роботи віддалено, тобто без виходу на роботу, ні позивача, ні відповідач не надали. Відповідачем зафіксовано відсутність на роботі позивача за адресою АДРЕСА_2 без причин більше трьох годин, а судом не встановлено поважності причин відсутності на роботі.

33.Доводи позивача проте, що не було робочого приміщення, робочого місця, суд відхиляє. Згідно з відомостями з ЄДРПОУ Установа «Агенція регіонального розвитку Одеської області» офіційно знаходиться за АДРЕСА_1 , а згодом за фактичним місце знаходження офісу була адреса АДРЕСА_2 . Позивач зворотного не довела, що не знала про зміну адреси.

34.Водночас суд бере до уваги, що період з липня-грудень 2021 (період роботи позивача) на підприємстві вівся табель обліку робочого часу працівників. З цього, суд приходить до висновку, що факт фіксації виходу працівників на роботу вівся належним чином.

35.За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для поновлення на роботі ОСОБА_1 відсутні, а тому й вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні від них також не підлягають задоволенню.

36.Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за жовтень, листопад, грудень 2021 та компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає наступне.

37.З наданої позивачем виписки за картковими рахунками вбачається, що 30.11.2021, 06.12.2021, 24.12.2021, 30.12.2021 було зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї.

38.При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заборгованості по заробітній платі, навіть не вказано спірний період. Цей обов`язок позивач перекладає на суд. Отже, суд виходить з наявних у справі доказів.

39.Згідно з довідкою відповідача про заробітну плату ОСОБА_1 нараховано та виплачено заробітну плату за 20-31 липня, 01-31 серпня, 01-30 вересня, за жовтень та листопад, грудень 2021 року заробітна плата не виплачувалась, в грудні виплачено лише компенсацію за невикористану відпустку. З іншої сторони позивач сама підтверджує, що 30.11.2021, 06.12.2021, 24.12.2021, 30.12.2021 було зарахування заробітної плати.

40.Представник відповідача пояснив, що заробітна плата за жовтень, листопад, грудень 2021 року не виплачувалась, оскільки ОСОБА_1 була відсутня на роботі. Згідно з витягами з табелів обліку робочого часу працівника ОСОБА_1 в жовтні, листопаді та грудні протабельовано як перебування в прогулі.

41.Отже, судом не встановлено підстав для стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати немає. Водночас суд відхиляє доводи позивача проте, що з 04 серпня по 01 вересня 2021 року вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, а тому з 01.09.2021 вважала себе такою, що продовжила працювати віддалено, оскільки перебування у відпустці без збереження заробітної плати було погоджено з роботодавцем лише до 01.09.2021.

42.З цих причин, суд погоджується з відповідачем про виплату в грудні 2021року ОСОБА_1 компенсація за невикористану щорічну відпуску за період фактичної роботи.

43.Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 84, 89, 223, 235, 241, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.11.2022.

Суддя Ярема Х.С.