справа №932/7321/21
провадження №2/932/4246/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (домоволодіння) та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із позовом у якому просить:

- зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 60/100 частин в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,0857 га, кадастровий номер :02:035:0043 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_4 металічної огорожі довжиною 15 метрів;

- стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 150 тис.грн.

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 04.11.2022 підготовче засідання закрито, та за згодою учасників, справу призначено до розгляду в судовому засіданні у цей же день.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у володіння ОСОБА_3 перебуває 60/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,0857 га. Іншим співвласником вказаного домоволодіння влаштовано металеву огорожу довжиною 15 метрів навколо частини домоволодіння позивача чим останній чиняться перешкоди у користуванні майном. Відповідач відмовляється демонтувати загорожу в добровільному порядку. Тому позивач вимушений звернутися до суду про примусовий демонтаж. Крім того, у зв`язку із протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Зокрема позивача позбавлена можливості користуватися своїм майном, вимушена орендувати інше житло.

Згідно відзиву відповідач заперечує проти позову. Зазначає про відсутність доказів чинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем її майном та заподіяння останньому моральної шкоди. Крім того відповідач вказує, що вона є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в цілому.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення, аналогічні фабулам позову та відзиву.

Обставини, встановлені судом.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2022 №299589731, за адресою: АДРЕСА_1 вбачається наявність у реєстрі наступних записів:

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, домоволодіння загальною площею 73,1 кв.м., житлова 45, будинок А-1, сарай Б, вбиральня В, сарай Г, вбиральня Е, споруди1-9 та мощення І, ІІ, власник 60/100 частин ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 06.10.2018;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, земельна ділянка кадастровий номер :02:035:0043, площею 0,0857 га, власник ОСОБА_4 на підставі рішення Дніпровської міської ради від 23.05.2018;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, домоволодіння будинок Ж-1, загальною площею 45,2 кв.м., житловою 17,9 кв.м., вбиральня К, душ Л, навіс М, споруди 1,2 3, власник ОСОБА_4 на підставі двох договорів купівлі-продажу, кожен на Ѕ частину, від 10.01.2018.

На підтвердження встановлення відповідачем загорожі позивачем долучено копії двох фотознімків.

Також позивачем долучено копії технічного паспорту на будинок від 24.10.1984, схематичний план, поверховий план та ніші документи Бюро технічної інвентаризації на яких мітиться відмітка «Погашено».

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно приписів абзацу другого ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4).

За приписами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010)» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

Висновки суду.

В першу чергу суд звертає увагу на те, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська розглядається спір за позовом ОСОБА_5 (подарувала частку в будинку позивачу) до ОСОБА_3 про визнання правовстановлюючого документу на спірний будинок, а також позовом ОСОБА_4 про оскарження правовстановлюючих документів на будинок як ОСОБА_3 так і ОСОБА_5 , який мотивований тим, що право власності на будинок належить ОСОБА_4 , справа №932/13895/19.

Відтак у справі №932/13895/19, за участі усіх заінтересованих осіб, підлягає вирішенню питання власності на будинок та перевірка аргументів сторін із цього приводу. Зокрема й мотивів відзиву ОСОБА_4 , заявлених у даній справі.

За таких обставин, вирішуючи дану справу, суд вбачає за доцільне обмежитися наступним висновком. Право власності позивача на частину будинку АДРЕСА_1 із допоміжними будівлями та спорудами зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому він вправі захищати свої права щодо такого майна.

Вказаного висновку достатньо для вирішення даного спору і це дасть можливість уникнути встановлення «зайвих» преюдиційних обставин для вирішення іншої справи, розгляд якої триває.

У даному спорі позивач повинен довести в першу чергу факт чинення йому перешкод відповідачем. Проте жодного доказу на підтвердження цього факту позивачем не надано. Зокрема не доведено факт встановлення паркану, встановлення його відповідачем та чинення ним перешкод позивачу. Долучені два фотознімка не доводять вказаних обставин.

Після заперечень представника відповідача щодо влаштування загорожі, представник позивача заявляв клопотання про огляд паркану за місцем його знаходження. Проте така спроба, в порушення процесуального закону, була здійснена поза встановленими строками без клопотання про поновлення строків.

Відповідні намагання представника позивача суперечать принцип змагальності, оскільки фактично будуються на концепції негативного доказу.

Суд враховує, що позивач мав достатньо часу для належного звернення до суду та збору доказів, а його інтереси із самого початку представляв адвокат.

Із наведених підстав не може бути задоволено позов про зобов`язання відповідача демонтувати паркан.

Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною тому також не може бути задоволеною.

Крім того позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення ним моральних страждань.

Тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 .

За таких обставин судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Щодо судових витрат відповідача, то представник вказав, що відповідні вимоги будуть заявлені протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (домоволодіння) та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 11.11.2022.

Суддя: В.І. Цитульський