Провадження №2/447/361/22
Справа №465/9706/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

08.11.2022 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Процесуальні дії у справі.

03.12.2021 представник позивача адвокат Гірник О.О. звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач узяв у позику у позивача грошові кошти у сумі 25 000,00 гривень, які зобов`язався повернути до 01.05.2021. Факт отримання відповідних коштів підтверджується розпискою, оригінал якої знаходиться у позивача. Позивачем було скеровано ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку письмову вимогу про повернення коштів, однак, відповідач залишив таку без уваги. Станом на момент звернення із позовом до суду, відповідач грошових коштів не повернув. Представник позивача також вказує, що сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з 02.05.2021 по 03.12.2021 становить 885,32 грн. інфляційних втрат, 442, 00 грн. 3 % річних, 2 357,54 грн. пеня. Таким чином, просить стягнути на користь позивача 28 684,86 грн. та судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору та наданням правової допомоги.

27.04.2022 до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла ухвала Франківського районного суду м. Львова від 20.01.2022 про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на розгляд за підсудністю на підставі ст. 27-28, 31 ЦПК України, оскільки згідно відповіді на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача встановлено, що місце реєстрації проживання такого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34, 35).

На підставі ч. 2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 28.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач не отримав ухвалу суду щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами, оскільки поштове відправлення з вищевказаним вмістом повернулося до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 46-47).

Враховуючи викладене, судом вживалися заходи щодо здійснення викликів відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

07.06.2022 на електронну пошту суду надійшла заява представника позивача адвоката Гірник О.О., у якій така просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали (а.с. 48).

23.08.2022 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, в установлений строк відзиву на позовну заяву не подав, строк для подання такого закінчився, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Згідно копії розписки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач позичив в ОСОБА_1 25 000,00 грн. на особисті потреби. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 01.05.2022 (а.с. 7).

Тобто, факт отримання грошей та умови їх повернення сторонами було оформлено вищевказаною розпискою.

Відповідно до копії претензії вих. №2008/21 від 20.08.2021 щодо сплати заборгованості, представник позивача повідомляла відповідача про невиконання ним обов`язку щодо повернення грошових коштів (а.с. 8).

Згідно із наданими представником позивача розрахунками, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики станом на 03.12.2021 становить 28 684 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 86 копійок, з яких: 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок сума позики, 885 (вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 32 копійки інфляційних втрат, 442 (чотириста сорок дві) гривні 00 копійок 3 % річних, 2 357 (дві тисячі триста п`ятдесят сім) гривень 54 копійки пеня (а.с. 9-11).

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав і коштів не повернув.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, провадження №14-465цс18, вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до приписів ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, відповідач у визначений договором строк позики не повернув. Він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання про повернення коштів за договором позики.

Позивач пред`явив вимогу до відповідача щодо стягнення 3% річних від простроченої суми.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі 464/3790-16-ц.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору позики відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконав.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають до задоволення.

Щодо стягнення судових витрат у справі слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представником позивача у позовній заяві зазначено, що позивач у зв`язку із зверненням до суду понесе судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною.

У постанові ВП ВС у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020, сформовано правову позицію, згідно якої при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно ордеру на надання правової допомоги серії ВС №1095507, адвокат Гірник О.О. є представником ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №385 від 02.07.2021.

На підтвердження факту отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат, представником позивача долучено до справи ордер (а.с. 21), копію договору про надання професійної правової допомоги №385 від 02.07.2021 (а.с. 12-13), додаток №1 до договору про надання правової допомоги №385 від 02.07.2021 (а.с. 14), у якому викладено обсяг наданих послуг та витрачений адвокатом час для їх виконання.

У постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в постанові ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також у постановах ВС від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 та від 11.11.2020 у справі №673/1123/15-ц.

Представником позивача було частково обґрунтовано вимоги з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки у додатку №1 до договору про надання правової допомоги №385 від 02.07.2021 зазначено, що адвокат брала участь у судових засіданнях, що у свою чергу спростовується матеріалами справи, у зв`язку з поданням нею клопотання щодо проведення розгляду справи за відсутності представника позивача та позивача, а також довідками про те, що фіксування судових засідань у зв`язку з неявкою сторін у справі не відбувалося.

Отже, за результатами дослідження та оцінки наданих представником позивача доказів у їх сукупності, беручи до уваги вищенаведене, матеріали справи щодо кількості засідань та присутності адвоката у таких, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача у користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення частково, судовий збір у розмірі 908,00 гривень слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 12, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою у розмірі 28 684 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 86 копійок, з яких: 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок сума позики, 885 (вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 32 копійки інфляційних втрат, 442 (чотириста сорок дві) гривні 00 копійок 3 % річних, 2 357 (дві тисячі триста п`ятдесят сім) гривень 54 копійки пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 08.11.2022.

Суддя Головатий А.П.