Справа № 128/1987/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.01.2020 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який було розірвано в судовому порядку.

За час спільного проживання і перебування у шлюбі, сторонами було придбано за спільні копгги майно, а саме: автомобіль «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до Бюлетеня автотоварознавця № 119-2021 року середня статистична вартість без урахування технічного стану автомобіля марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, об`єм двигуна 1984 см3, з урахуванням фізичного зносу, станом на 06.07.2021 складає 195400. Офіційний курс долара США по відношенню до гривні, встановлений НБУ станом на 06.07.2021 склав 1 долар США -27,2904 грн.

Право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за відповідачем.

Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, позивач звертається до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та залишити у володінні та користуванні відповідача; стягнути з відповідача на свою користь компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 97700 грн. 00 коп. та стягнути понесені судові витрати.

На вказану позовну заяву відповідачем надано відзив, у якому він зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Так, ним не заперечується той факт, що 21.01.2020 між ним та позивачем був зареєстрований шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Відповідач не заперечує проти того, що дійсно в період шлюбу, а саме: 24.11.2020 ним був придбаний автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Даний автомобіль був зареєстрований на його ім`я.

В позовній заяві позивач вказала, що у зв`язку із тим, що між нами «...виникають суперечності з приводу володіння та користування спірним автомобілем і ми не можемо дійти згоди про поділ майна подружжя...» вона змушена звернутись до суду.

Проте, це не відповідає дійсності, оскільки рухомого і нерухомого майна, яке б підлягало поділу, у подружжя немає.

З посиланням на п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 відповідач зазначає, що майна, яке б підлягало поділу у них немає, оскільки автомобіль «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 перебував у його власності в період з 24.11.2020 по 19.01.2021, а тому, на його думку, позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Також, відповідач зазначив, що позивач, залишаючи його, забрала всі свої особисті речі, кошти та майно, яке бажала забрати.

За наведених обставин відповідач просить відмовити в позові повністю.

В свою чергу, на вказаний відзив відповідача стороною позивача надано письмові пояснення, в яких зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальних правовідносинами, тощо.

Автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 є спільним сумісним майном подружжя, але відповідач без згоди позивача продав вищезазначений автомобіль. Реальна сума продажу позивачу невідома у зв`язку з тим, що автотранспортний засіб був зареєстрований за чоловіком і останній сам визначався з вартістю авто, без відома позивача.

Тому, коли позивач звернулася до суду, то надала автотоварознавчу експертизу із зазначенням реальної вартості.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику тасування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Жодних коштів відповідач не передавав позивачу за продаж автомобіля, а тому вона змушена стягнути з останнього реальну вартість на день подачі повної заяви до суду.

З огляду на наданий відзив, відповідачем визнається, що автомобіль є спільною сумісною власністю, жодних доводів та доказів щодо придбання вищезазначеного майна за особисті кошти, відповідач не надав.

Також, відповідач зазначає, що продав автомобіль без згоди позивача і навіть надає довідку територіального сервісного центру. Правочин з відчуження автомобіля відповідачем був кладений з метою позбавити позивача права власності на автомобіль, приховавши незаконну угоду, тобто недобросовісно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Орієнтовна вартість автомобіля, який є спільним сумісним майном подружжя, складає 95400,00 гривень відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи, яка подана до суду.

Таким чином, 1/2 частка від вартості автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 97 700,00 гривень.

Так, Верховний Суд у постанові від 03.02.2020 у справі № 235/5146/1б-ц роз`яснив порядок застосування положень ст. 71 СК України і зробив такий правовий висновок.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч. ч. 4 та 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших спііввласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

За таких обставин, правильним є висновок про те, що факт зняття транспортних засобів з обліку уповноваженим органом Міністерства внутрішніх справ України та подальша їх реєстрація за новими власниками підтверджує факт відчуження автомобілів відповідачем.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, оскільки автомобіль був придбаний в період перебування у шлюбі сторін, відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна, а натомість відповідачем без згоди позивачки автомобіль був відчужений, то його вартість у грошовому виразі є спільною сумісною власністю сторін і на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частка вартості вказаного автомобіля.

В судове засідання 19.04.2022 позивач ОСОБА_1 не з`явилася, попередньо надіславши суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність та у відсутність представника адвоката Чайковської Р.А., позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Будучи присутніми в попередньому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та наданих письмових поясненнях, просили їх задоволити.

В судове засідання 19.04.2022 відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Байдак В.П. не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають та просять відмовити в їх задоволенні, зокрема, відповідач зазначив, що спільний автомобіль був придбаний та відчужений під час шлюбу та спільного проживання з позивачем.

Будучи присутніми в попередньому судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, заперечували щодо їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, наданий відзив на позовну заяву, взявши до уваги письмові пояснення, надані стороною позивача, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, не заперечується та визнається сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 21.01.2020 (а.с. 9).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 03.12.2021 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 70 - 71).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , являється відповідач ОСОБА_2 , чим підтверджується той факт, що вказаний транспортний засіб був придбаний в період шлюбу з ОСОБА_1 .

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №79 від 06.07.2021 (а.с. 43 - 44) середньостатистична ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Caddy», універсал В, 2009 року випуску, об`єм двигуна 1984 куб.см., тип двигуна бензин або газ, колір червоний, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , строк експлуатації 12 років, станом на 06.07.2021, без урахування технічного стану, з урахуванням середньостатистичного пробігу становить 195400 грн. 00 коп.

Згідно повідомлень територіального сервісного центру МВС №0541 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області (а.с. 57, 75) автомобіль «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 перебував у власності ОСОБА_2 у період з 24.11.2020 по 19.01.2021.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України установлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між: ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 70 ч. 3 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно норм ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності .

Відповідно до ч.1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Позивач претендує на виплату компенсації за свою частку у спільній сумісній власності, а тому просить стягнути її з відповідача на свою користь.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний під час шлюбу сторін, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача компенсацію 1/2 вартості автомобіля в розмірі 97700 грн. 00 коп., з огляду на що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що відповідно до повідомлення територіального сервісного центру МВС №0541 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області (а.с. 57, 75), автомобіль «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 перебував у власності ОСОБА_2 у період з 24.11.2020 по 19.01.2021, відповідно, на дату розгляду справи не перебував в його власності, а тому позовна вимога про залишення автомобіля у власності відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 2339 грн. 00 коп., що підтверджено документально (а.с. 1 2, 31), інших доказів на підтвердження понесених судових витрат - позивачем не надано.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2339 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60 63, 69, 70, 73 СК України, ст. ст. 358, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 133, 141, 200, 247, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України ,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_6 , жительки АДРЕСА_2 компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 97700 (дев`яносто сім тисяч сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_6 , жительки АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 2339 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко