Справа № 214/4517/21
2/214/1637/22
У Х В А Л А

Іменем України

03 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 07 червня 2021 року, в якій просить суд стягнути солідарно із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь борг за договором позики від 04 листопада 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрованим в реєстрі за №1574, в розмірі еквіваленту 21 000 доларів США 574 140 грн. 00 коп.; стягнути солідарно з відповідачів на його користь судові витрати.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 04 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, посвідчений нотаріально, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальникові ОСОБА_4 , а останній отримав від нього грошові кошти в сумі 519 501 грн. 02 коп., що згідно з курсом НБУ станом на 04 листопада 2019 року складало 21 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення боргу 04 листопада 2020 року. Факт підписання договору позичальником є свідченням отримання ним позики в обумовленому розмірі та відсутності будь-яких претензій до позикодавця. У п.8 договору зазначено, що дружина позичальника ОСОБА_5 висловила свою згоду на укладення її чоловіком позики. З огляду на те, що після настання строку повернення позики ОСОБА_4 борг позикодавцю ОСОБА_1 не повернув, позика вважається простроченою з 05 листопада 2020 року, тому останній вимушений звернутися до суду з даним позовом на захист своїх майнових прав.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову.

За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу матеріали позовної заяви разом із заявою про забезпечення позову передано судді Гриню Н.Г.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задоволено частково: заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено (а.с.30-32).

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав чергову заяву про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 02 серпня 2021 року задоволено повністю: накладено арешт на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку за вказаною адресою, кадастровий номер 04020037, площею 0,0595 га, зареєстровані на ОСОБА_5 , заборонивши оформлення та відчуження цього майна (а.с.44-46).

Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання у справі (а.с.48-49).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №107 від 28 вересня 2021 року та протоколу (а.с.56, 57) матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В.

Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України.

Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

За даних обставин справу прийнято суддею Ткаченком А.В. до свого провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження у справі, питання закриття якого попереднім складом суду не вирішувалось.

Ухвалою суду від 17 березня 2022 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду по суті (а.с.95-96).

16 вересня 2021 року через канцелярію суду від ОСОБА_6 надійшла заява про часткове скасування арешту нерухомого майна, в якій він просить суд: постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 а саме заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження вказаної квартири. В обґрунтування вимог заяви зазначив, що в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики ухвалою суду від 09 червня 2021 року застосовано заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження належної йому квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник зазначив, що вказана квартира фактично належить не ОСОБА_4 , а йому ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 06 серпня 2015 року, з реєстрацією права власності за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №41876332. Оскільки квартира не належить ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 , який не є стороною по справі, не є стороною договору позики, спір у справі ніяким чином його не стосується, тому накладення заборони на належне йому майно є безпідставним та порушує його права як власника квартири, що визначає доцільність скасування таких заходів.

Заявник в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Присутні в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_6 , представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Луценко С.А. заперечував проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вимоги та зміст заяви, долучені до неї докази, вислухавши думку присутніх в судовому засіданні учасників справи, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви з таких підстав.

Судом встановлено, що в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики за заявою позивача ухвалою суду від 09 червня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі справа перебуває на стадії судового розгляду по суті, кінцеве процесуальне рішення у ній не ухвалене. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що обставини, які стали підставою для вжиття заходів забезпечення позову, не припинилися, спір між сторонами фактично продовжує існувати.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про скасування цих заходів, ОСОБА_6 , який не є учасником справи, посилався на недоцільність їх застосування, оскільки саме він, а не ОСОБА_4 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 06 серпня 2015 року. Відтак застосування цих заходів порушує його права як власника зазначеного нерухомого майна.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення, мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Скасування заходів забезпечення позову регламентовано ст.158 ЦПК України, відповідно до якої суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Приписами ст.158 ЦПК України чітко регламентовано коло суб`єктів, які вправі звернутись до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Враховуючи, що ОСОБА_6 не є учасником справи, тому він не є тим суб`єктом, який вправі звертатися до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, застосованих в рамках справи, відношення до якої він фактично не має. Для захисту його прав, у випадку їх порушення вжитими судом заходами забезпечення позову, він вправі звернутись до суду з відповідним позовом, що буде належно обраним ним способом захисту його прав. Правовий висновок з цього приводу висловлений Верховним Судом у постанові від 22 квітня 2020 року в справі № 607/15533/17, від 10 лютого 2021 року по справі № 641/1271/19-ц.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_6 процесуального права на звернення із заявою про скасування заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про необхідність залишення її без задоволення, що не позбавляє його права на звернення до суду з позовом на захист його права як власника нерухомого майна, на яке накладено обтяження.

Приймаючи таке рішення суд враховує, що відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Що стосується позиції позивача, який не заперечував проти скасування заходів забезпечення позову, то суд вважає за необхідне звернути його увагу на те, що будучи суб`єктом, який ініціював вжиття таких заходів забезпечення пред`явленого ним позову, він вправі ініціювати їх скасування в порядку ст.158 ЦПК України шляхом звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст.158, 259-260, 247 ч.2, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 08 листопада 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко