ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1545/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 707/1319/22 Категорія: 310020000 Суходольський О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач неповнолітня ОСОБА_1 , яка діє через представника адвоката Гармаш Н.М.;

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

треті особи - Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Придніпровський ВДВС міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Черкаський ВДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Суходольського О.М. у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області 21.09.2022 року,у справі за позовом неповнолітньої ОСОБА_1 , яка діє через представника адвоката Гармаш Нелю Миколаївну, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Придніпровський ВДВС міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Черкаський ВДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

01.07.2022 року неповнолітня ОСОБА_1 , яка діє через представника адвоката Гармаш Н.М., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Придніпровський ВДВС міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Черкаський ВДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 07.10.2006 року по 09.03.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу вони мають доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.08.2021 року по справі № 707/999/21 вирішено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу

(заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 травня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття.

Відповідно до вказаного рішення суду 21 вересня 2021 року видано виконавчий лист у справі № 707/999/21 та відкрито виконавче провадження № 67370154.

Під час тимчасового проживання позивача з відповідачем ОСОБА_2 на період зимових канікул, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказуючи, що неповнолітня дочка, на яку він сплачує аліменти, проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 , і перебуває повністю на його утриманні, а тому сплата аліментів на користь матері дитини, яка з 03.01.2022 року почала проживати окремо від дитини, втратила сенс, адже вказані кошти позивач має можливість витрачати безпосередньо на утримання дитини.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.04.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 707/274/22 припинено з 31 січня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, які стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року у справі № 707/999/21 та цією ж постановою вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 січня 2022 року і до її повноліття. 27 червня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69298126.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 за весь час припинення шлюбних відносин батьків жодної фінансової підтримки, як їй особисто так i ОСОБА_3 на виконання вимог рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів на утримання позивача не надавав та не надає. За період часу проживання з ОСОБА_2 , а саме з 03 січня 2022 року по 31 травня 2022 року, позивач не отримувала навіть кишенькових коштів, а всі витрати по утриманню позивача несе ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_3 відкрила рахунок у відповідачем банківській установі на ім`я позивача та сплатила аліменти за час проживання позивача з ОСОБА_2 з 31.01.2022 року по 31.05.2022 року включно у загальній сумі 11050,00 грн.

Позивач вказала, що в червні 2022 року вона отримала базову середню освіту та планує продовжувати навчання в Черкаському державному бізнес-коледжі та проживати в студентському гуртожитку, фактично вести самостійне життя.

У зв`язку з вище викладеним, так як відповідачі не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів, які вони повинні сплачувати на утримання позивача, а також у зв`язку з тим, що позивач бажає проживати самостійно в гуртожитку за місцем навчання, позивач звернулася до суду для вирішення питання про своє утримання батьками та просила суд стягнути аліменти з відповідачів на свою користь.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання, починаючи з 01.07.2022 року і до досягнення нею повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання, починаючи з 01.07.2022 року і до досягнення нею повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Припинено стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2021 року і до її повноліття, та визнано виконавчий лист, виданий на підставі постанови Черкаського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 707/274/22, таким, що втратив чинність.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок, по 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок з кожного.

Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що висновки суду першої інстанції відносно того, що батьки позивача не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на дитину, не відповідають обставинам справи, оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 09 червня 2022 року, чинною на час подання позову до суду вирішено в судовому порядку питання утримання дитини.

Скаржник ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність підстав для задоволення позову про стягнення саме на користь позивача аліментів на утримання дитини, так як дитина не проживає окремо від батьків, заміж не вийшла, і аліменти, які повинні сплачуватися, можуть витрачатися не на її утримання.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що представник позивача в порушення строків, надала додаткові докази клопотанням про їх приєднання від 15.09.2022 року копії рішення стипендіальної комісії (протокол № 1 від 15.08.2022 року), акту опитування сусідів № 105 від 12.09.2022 року, довідку з місця проживання № 105/28-5/2-1 від 14.08.2022 року. Однак, у відповідному клопотанні відсутнє обґрунтування неможливості їх подання у визначений строк з причин, що не залежали від сторони позивача та в порушення ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, які не були подані у встановлений законом та судом строки, суд першої інстанції не тільки прийняв до розгляду, але і узяв до уваги під час розгляду справи та ухвалення рішення.

Скаржник ОСОБА_2 зазначає, що твердження позивача про бажання в майбутньому проживати окремо від батьків у студентському гуртожитку, ведучи самостійне життя, спростовуються адвокатом Гармаш Н.М. у своєму клопотанні від 15.09.2022, де вказано, що позивач ні в якому гуртожитку окремо від батьків не проживала, не проживає і в подальшому проживати не планує. Судом першої інстанції залишено поза увагою (не надано оцінки та не вжито відповідних процесуальних заходів) порушення ч. 2 ст. 61 ЦПК України, спричинених представництвом інтересів позивача адвокатом Гармаш Н.М. у даній справі, яке суперечить інтересам її довірительки ОСОБА_3 (судова справа № 707/999/21), про що повідомлялось скаржником у відзиві на позовну заяву. Суд не звернув уваги на наявний конфлікт інтересів адвоката і клієнта, що доводи адвоката Гармаш Н.М. про відсутність порушень, викладених нею у відповіді на відзив, спростовуються ч. 1 ст. 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що довідку з місця реєстрації проживання Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради № 105/28-5/2-1 від 14 серпня 2022 року підготовлено та видано на підставі акту опитування сусідів від 12 вересня 2022 року.

Скаржник ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, припинивши стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2021 року і до її повноліття, та визнавши виконавчий лист, виданий на підставі постанови Черкаського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 707/274/22, таким, що втратив чинність.

Оскільки судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів з 31 січня 2021 року не приймалося, виконавчого листа по такому неіснуючому рішенню не видавалося та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України дане є однією, поряд з іншими, з підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2022 року та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог неповнолітньої ОСОБА_1 відмовити.

08 листопада 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача неповнолітньої ОСОБА_1 адвоката Гармаш Н.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву вказується, що в період розгляду справи № 707/274/22 Черкаським апеляційним судом, змінились обставини, позивач з 01.06.2022 року змінила місце фактичного проживання та відповідно проживає на даний час разом з ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання. Неповнолітня ОСОБА_1 мала намір проживати в студентському гуртожитку за місцем її навчання в Черкаському державному бізнес-коледжі, проте запропоновані житлово-побутові умови кімнати виявились незадовільними, а безпекова ситуація в країні не покращилась та стала більш небезпечною та тому неповнолітня ОСОБА_1 залишилась проживати разом з матір`ю.

Адвокат Гармаш Н.М. звертає увагу на те, що саме з метою врегулювання питання свого утримання обома батьками пропорційно, неповнолітня ОСОБА_1 звернулась до суду про стягнення аліментів на свою користь з обох батьків. Скаржник в апеляційній скарзі фактично не визнає норми сімейного законодавства, якими чітко встановлено, що дитина має право на самостійне отримання аліментів.

У відзиві зазначено, що твердження в апеляційній скарзі про те, що додаткові докази були надані в порушення визначених строків, прийняті судом та враховані при винесенні рішення не відповідають дійсності, так як позивачем у позовній заяві було задекларовано проживання разом з матір`ю та вказано, що позивач планує навчатися у Черкаському державному бізнес-коледжі, і саме на підтвердження вказаних фактів до суду було надано додаткові документи. При цьому, в самому клопотанні про долучення доказів здійснено посилання на норми цивільно-процесуального законодавства, що передбачає можливість подачі додаткових доказів та надано пояснення стосовно неподання до суду вказаних доказів разом із позовною заявою.

Адвокат Гармаш Н.М. вважає, що зазначеними в апеляційній скарзі аргументами, щодо наявного конфлікту інтересів між позивачем та матір`ю, скаржник фактично втручається в договірні відносини, в яких він не є стороною договору. Технічна описка в довідці з місця проживання не може свідчити про не справжність або недійсність основного змісту документу, оскільки факти, викладені в акті опитування сусідів перевірялися працівником Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, посвідчені підписом та завірені печаткою, і саме акт опитування сусідів став підставою видачі відповідної довідки.

У відзиві адвокат Гармаш Н.М. звертає увагу на те, що описова та мотивувальна частина рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21.09.2022 року у справі № 707/1319/22 містить посилання на дату 31 січня 2022 року, проте в резолютивній частині судом допущена описка, а саме не вірно вказано дату, замість 2022 року помилково зазначено 2021 рік. Тому, вказане слугувало підставою помилкових висновків скаржника щодо змісту зазначеного рішення.

Враховуючи наведене у відзиві, представник позивача неповнолітньої ОСОБА_1 адвокат Гармаш Н.М. просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від інших учасників справи на адресу Черкаського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вона звернулася з позовом про стягнення з батьків аліментів на своє утримання, які в свою чергу, вважає позивач, не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на дитину, тому районний суд прийшов до висновку, що позивач має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків. Відповідачі мають можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці, а докази, які спростовують даний факт, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду не надали.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки ОСОБА_3 на даний час продовжує сплачувати аліменти за виконавчим листом на утримання позивача, то суд застосував у даних правовідносинах статті 179 СК України, та вирішив стягнути із батьків аліменти на користь дитини, припинивши стягнення за вказаним виконавчим листом.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 07.10.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.03.2021 року у справі № 707/2886/20 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 09.04.2021 року.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.08.2021 року у справі № 707/999/21 вирішено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 травня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття.

Черкаським районним судом Черкаської області 21.09.2021 року видано виконавчий лист у справі № 707/999/21 та відкрито виконавче провадження № 67370154, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Придніпровського ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповалом О.А. від 04.11.2021 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області № 707/274/22 від 11.04.2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 та стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 707/274/22 припинено з 31 січня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, які стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року у справі № 707/999/21 та цією ж постановою вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 січня 2022 року і до її повноліття.

27 червня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69298126.

Згідно копій квитанцій від 11.05.2021 року та 10.12.2021 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_5 1996,00 грн. та 1497,00 грн.

Відповідно даних копії розрахунку заборгованості по аліментах від 28.06.2022 року, станом на 27.06.2022 року за боржником ОСОБА_3 виникла заборгованість 16544,02 грн.

Згідно копій квитанцій від 27.06.2022 року та 28.06.2022 року ОСОБА_3 сплатила аліменти в сумі 6550,00 грн. та 4500,00 грн. на ім`я ОСОБА_1

ОСОБА_1 закінчила у 2022 році Черкаський колегіум «Берегиня» Черкаської міської ради Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про здобуття базової середньої освіти серія НОМЕР_2 від 01.06.2022 року та копією додатка до свідоцтва про здобуття базової середньої освіти серія СЧ № 228060.

Згідно рейтингу студентів на базі базової загальної середньої освіти зі спеціальністю 076 «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» станом на 26.07.2022 року, ОСОБА_1 рекомендована на місце регіонального замовлення.

Відповідно до Реєстру студентів гр. № 1Т-22 за спеціальністю 076 «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» Черкаського державного бізнес-коледжу, затвердженого рішенням стипендіальної комісії (протокол №1 від 15.08.2022 року), ОСОБА_1 призначена стипендія.

Копією акту опитування сусідів № 105 від 12.09.2022 року підтверджується проживання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.06.2022 року по теперішній час у житловому будинку АДРЕСА_2 .

Даний факт, також, підтверджується копією довідки з місця проживання Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради № 105/28-5/2-1 від 14.08.2022 року, згідно якої ОСОБА_1 проживає разом з її матір`ю ОСОБА_3 та її чоловіком.

Частиною 1 ст. 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 47 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Положення ч. 2 ст. 47 ЦПК України і ч. 1 ст. 18 СК України конкретизують положення ст. 5 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, про те, що сторони розглядають можливість надання дітям додаткових процесуальних прав у зв`язку з розглядом судовим органом справ, що стосуються дітей, зокрема, права здійснювати деякі або всі права сторін у такому процесі.

Згідно з ч. 3 ст. 179 СК України неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України.

Кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на особисте звернення до суду з відповідною заявою в порядку цивільного судочинства за захистом свого права чи інтересу, а також може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких він (вона) особисто бере участь.

Позовні вимоги неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосуються безпосередньо її майнових прав, як неповнолітньої особи, яка станом на день подання позову досягла 14 років, то відповідно до ст. 147 ЦПК України і ст. 18 СК України мала право особисто звернутися до суду за захистом своїх прав щодо стягнення з батька аліментів.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому, слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п?ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Ухвалуючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції послався, що батьки позивача не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на дитину, а отже, дитина має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок не узгоджується з матеріалами справи та наявними у ній доказами.

Так, постановою Черкаського апеляційного суду від 09 червня 2022 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено частково та, зокрема, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 січня 2022 року і до її повноліття.

Таким чином, оскільки витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду, то із вказаного вище судового рішення, яке набрало законної сили, вбачається, що такий спір вже було вирішено, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що між батьками не досягнута згода щодо матеріального утримання дочки ОСОБА_6 , так як такий спір вже було вирішено судом та рішення суду є чинним.

Згідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права , які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що беручи до уваги викладене вище, що апеляційним судом встановлено порушення судом норм процесуального права, оскільки суд, при наявності вирішення спору та чинного рішення суду про стягнення аліментів із ОСОБА_3 , допустив порушення вимог закону, безпідставно задовольнивши частково позовні вимоги неповнолітньої ОСОБА_1 про стягнення аліментів до її матері ОСОБА_3 , оскільки такі вимоги не підлягають задоволенню, так як спір вже вирішений судовим рішенням та стягнуто аліменти в розмірі 1/ 4 від усіх видів доходів матері дитини на утримання ОСОБА_1 .

Слід також звернути увагу на те, що обґрунтовуючи свої вимоги, неповнолітня ОСОБА_1 зазначає, що підставою для стягнення аліментів з обох батьків згідно ч. 3 ст. 179 СК України є те, що остання бажає проживати самостійно у студентському гуртожитку за місцем навчання, однак така обставина спростовується твердженнями позивача та її представника.

Так, у клопотанні про долучення доказів від 15.09.2022 року представник неповнолітньої ОСОБА_1 адвокат Гармаш Н.М. вказує, що позивач з урахуванням житлово-побутових умов запропонованої кімнати у гуртожитку та особистої безпеки у зв`язку з воєнним станом в країні змінила своє рішення щодо проживання в гуртожитку та більше не має такого наміру.

Крім того, суд першої інстанції, частково задовольняючи вимогу про стягнення аліментів з матері ОСОБА_3 у зв`язку з бажанням позивача проживати самостійно в студентському гуртожитку не звернув уваги на той факт, що неповнолітня ОСОБА_1 вже змінила своє рішення стосовно самостійного проживання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд звертає увагу, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд, даючи оцінку, і виносить власне рішення.

Так, постановою Черкаського апеляційного суду від 09 червня 2022 року встановлено, що позивач неповнолітня ОСОБА_1 проживає разом з батьком ОСОБА_2 , про що також стверджує сам ОСОБА_2 , а отже, у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України останній звільнений від такого доказування, оскільки дана норма передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На спростування даних обставин клопотанням про долучення доказів від 15.09.2022 року представником неповнолітньої ОСОБА_1 адвокатом Гармаш Н.М. долучено до матеріалів справи копія акту опитування сусідів № 105 від 12.09.2022 року та копію довідки з місця проживання № 105/28-5/2-1 від 14.09.2022 року.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частинами 4, 8 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Надаючи оцінку, зазначеному у клопотанні про долучення доказів від 15.09.2022 року, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі докази не можуть бути прийняті до розгляду, а тому обставини, встановлені постановою Черкаського апеляційного суду від 09 червня 2022 року про те, що позивач неповнолітня ОСОБА_1 проживає разом з батьком ОСОБА_2 жодним чином не спростовані позивачем та не підлягають доказуванню.

Апеляційний суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що, беручи до уваги вказане вище, що на час прийняття рішення про стягнення аліментів з матері ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_1 проживала разом з батьком ОСОБА_2 , що не спростовується матеріалами справи, на що суд першої інстанції помилково не звернув увагу, то позовні вимоги про стягнення аліментів з батька ОСОБА_2 на користь позивача не підлягають задоволенню, оскільки остання проживає разом з ним, він є її законним опікуном та звернувся з позовом про стягнення аліментів на її утримання до повноліття. Вказане рішення не скасовано в судовому порядку та є чинним, тому у суду були відсутні підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивач неповнолітня ОСОБА_1 проживає окремо від батьків, тобто не веде самостійного життя, на що суд першої інстанції помилково не звернув належної уваги та безпідставно частково задовольнив позовні вимоги, взявши до уваги те, що позивач проживає окремо від батьків, що не було доведено належними доказами.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог, а також в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд підійшов формально до вивчення та оцінки наданих доказів, не з`ясувавши питання, що позивач неповнолітня ОСОБА_1 не проживає окремо від батьків та не веде фактичного самостійного життя, чим допустив порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та безпідставного часткового задоволення позовних вимог, тому рішення суду підлягає скасування як незаконне, ухвалене з порушенням вимог процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань, що судом першої інстанції не порушено норми процесуального права під час розгляду позовної заяви, правильно застосовані норми матеріального права, оскільки такі не наведено у відзиві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже, слід ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог неповнолітньої ОСОБА_1 про стягнення аліментів з обох батьків.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог неповнолітньої ОСОБА_1 , а остання у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,00 грн. слід компенсувати за рахунок Держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2022 року скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог неповнолітньої ОСОБА_1 , яка діє через представника - адвоката Гармаш Нелю Миколаївну.

Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,00 грн. компенсувати ОСОБА_2 за рахунок Держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков