Справа № 442/2224/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1128/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю стягувача ОСОБА_1 , представника стягувача ОСОБА_2 , представника Дрогобицького ВДВС Кушнір С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів),-

В С Т А Н О В И В :

02.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Федурко Н.В.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) станом на 02.12.2021 перебувають 22 виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_3 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про якого внесено до Єдиного реєстру боржників.

Частина цих проваджень стосується стягнення з боржника судових зборів та штрафів за невиконання законних вимог державного виконавця, інша, так чи інакше, стосується утримання спільного сина, 2000 року народження.

16.04.2021 - державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 61698021, № 61848238 у зведене виконавче провадження № 6518807 яку, всупереч Закону України «Про виконавче провадження», їй не було надіслано, хоча після постанови про відкриття ВП, а саме 17.04.2020, вона звернулась до Дрогобицького ВДВС з заявою, в якій просила усі документи скеровувати на електронну пошту у зв`язку з введенням на території України карантину, невизначеністю з датою його закінчення та обмеженнями у пересуванні.

01.04.2020 - державним виконавцем Федурко Н.В винесена постанова про відкриття ВП 61698021 - по примусовому виконанню ВЛ № 442/2224/19, виданого 25.03.2020, стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 8941,33 євро та 248,45 грн., згідно рішення суду від 06.02.2020 - та скеровано сторонам ВП для ознайомлення.

Вважає, що старший державний виконавець Федурко Н.В., діючи всупереч вимог ЗУ «Про виконавче провадження», здійснюючи 24.12.2020 опис лише 1-ого предмету, безпідставно та свідомо порушив її права як стягувача на неупереджене виконання судового рішення та мав свідомий намір позбавити її коштів у сумі вартості реалізованого майна - 9896,00 грн.; боржник беззаперечно має можливість сплатити кошти згідно судових рішень, але робить це, виключно під примусом, коли реально зачіпаються його власні інтереси.

Зважаючи на те, що і 28.01.2021 ст. державний виконавець не описав усе наявне рухоме майно боржника, вона неодноразово усно зверталася як до нього, так і до начальника Дрогобицького ВДВС про проведення ще одного опису та арешту майна у відповідності до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, попри обіцянки, що такий буде проведений найближчим часом, опис та арешт рухомого майна боржника так і не був проведений.

Тому 09.03.2021 вона звернулася з заявою до Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів), в якій, у тому числі, просила перевірити правильність проведеного опису майна боржника та, у випадку виявлення недоліків посприяти в активізації процесу опису, арешту, оцінки та реалізації.

12.04.2021 на її електронну адресу надійшла відповідь із Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів), проте її звернення частині проведення неналежного опису, не було розглянуто зовсім.

Тому 07.05.2021 вона звернулася зі скаргою на бездіяльність ЗМУЮ МЮ (м.Львів) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо не розгляду її питання в частині неналежного проведення опису рухомого майна боржника.

18.06.2021 - до відповіді, що надійшла з Мін`юсту, була долучена постанова № 65188076/5 про результати перевірки виконавчого провадження від 26.05.2021 за підписом в.о. заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській обл., в якій вказано, що: «описати інше майно, що перебуває за адресою проживання боржника, неможливо, оскільки Законом «Про виконавче провадження» передбачено перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами», що не відповідає дійсності.

Вона просила описати численні предмети декору - картини, вази, настінні годинники, кофейні та чайні сервізи, які не відноситься до предметів щоденного побутового особистого вжитку, численні лоти з такими предметами виставлені іншими відділами ДВС на торговому майданчику «СЕТАМ».

Разом з тим, в будинку наявні:

- 2 кухонних гарнітури, виконавцем описано лише 1-н;

- меблі для ванної кімнати - дзеркало та тумба, які складають один комплект, але виконавцем, з незрозумілих причин, розділені, що значно знизило вартість лоту, та описано лише дзеркало;

- 3-х секційна сушарка для одягу - не описана зовсім, хоч аналог такої моделі на відповідному сайті коштує близько 1000 грн.;

- меблевий гарнітур, який складається з 6 секцій, виконавцем з незрозумілих причин розділений та описаний як сервант з шафою, що, знову ж таки, значно зменшило вартість лоту;

- дві дубові домовини, вартістю не менше 5000 грн кожна, не описані зовсім;

- килим та килимові доріжки, покривала (виконавцем описано лише 2 килими);

- в будинку боржника наявні 2 холодильники: один старої моделі «Донбас», інший, 2-х камерний, однак виконавець не описав жодного;

- 3 газові плити - виконавцем описана лише одна;

Така відповідь свідчить про те, що Західним міжрегіональним управлінням Міністерства Юстиції (м. Львів) знову безпідставно не були вивчені та перевірені матеріали виконавчого провадження № 61698021.

Крім цього, 05.05.2021 вона звернулася до начальника Дрогобицького ВДВС про проведення повторного опису майна у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», оголосити заборону на користування, здійснити опечатування майна, так як незважаючи на опис пральної машинки 24.12.2020 боржник і далі продовжував користуватися нею (зафіксовано на фото експерта-оцінювача), що має наслідком її додаткову амортизацію та, відповідно, зменшення цінності.

14.06.2021 - станом на вказану дату вона не отримала відповіді на свою скаргу від 05.05.21, тому повторно звернулася з заявою до начальника Дрогобицького ВДВС і просила в максимально короткий час надати їй відповідь на її скаргу від 05.05.2021 щодо непроведення повторного опису та ненадання відповіді.

25.06.2021 - на свою електронну адресу вона отримала відповідь за підписом начальника Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі, в якій сказано, що її скарга розглянута, але через те, що «у відділу відсутня можливість зберігання описаного та арештованого майна, державним виконавцем скеровано запит до ДП «СЕТАМ» з проханням повідомити про можливе зберігання описаного арештованого рухомого майна боржника на складах ДП «СЕТАМ».

Вказує, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить вказівок на переважне право боржника отримувати на зберігання арештоване майно та не встановлює беззаперечного обов`язку ДВС зберігати арештоване майно, виключно, в себе чи на складах «СЕТАМ». Їй ніколи не було запропоновано залишити рухоме майно боржника для зберігання у себе. Тому таке обґрунтування не проведення повторного опису майна є абсолютно неправомірним та протиправним, не ґрунтується на нормах Закону, не пояснює причин непереборної сили, з яких виконавець не зміг описати усе рухоме майно при першому виході 24.12.2020 та другому 28.01.2021, адже опис 18 предметів зайняв у виконавця лише 25 хвилин з 13:30 де 13:55 (згідно постанови державного виконавця про опис й арешт майна від 28.01.2021).

Саме тому, 25.06.2021 вона повторно звернулася зі скаргою до Департаменту виконавчої служби Міністерства Юстиції України.

14.06.2021 - боржник знявся з офіційної реєстрації свого фактичного місця проживання - АДРЕСА_1 , про що подав заяву до Дрогобицького ВДВС, дозвіл на примусовий вхід був наданий судом 04.11.2020 саме за цією адресою.

30.06.2021 - боржник подав заяву до Дрогобицького ВДВС про те, що він винайняв кімнату за адресою: АДРЕСА_2 , терміном на 6 місяців, там його особистого майна немає, офіційного місця реєстрації у нього немає.

16.07.2021 вона отримала відповідь з Міністерства Юстиції про те, що інформацію про розгляд її звернення їй має надійти від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській обл. ЗМУЮ МЮ (м.Львів).

30.07.2021 вона звернулася з заявою до Дрогобицького ВДВС про надання доручення Трускавецькому ВДВС провести перевірку проживання боржника за адресою АДРЕСА_2 .

18.08.2021 на свою електронну адресу вона отримала відповідь з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області (дод.22). в якій вказано, що на даний час державним виконавцем вживаються всі заходи відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду, проте, які саме не вказано.

14.07.2021 - при виході за адресою: вул. Пластунів, 57, м. Дрогобич, державним виконавцем встановлено, що боржник відсутній, зі слів батька ОСОБА_6 , син ОСОБА_3 знятий з реєстрації та проживає в м. Трускавець. Також, відсутнє особисте майно боржника, на яке можна звернути стягнення, про що державним виконавцем складено акт. Припускає, що виконавцем не було перевірено правдивість слів батька боржника та не опитано сусідів щодо відсутності з 30.06.2021 боржника за вказаною адресою.

Разом з тим, 12.08.2021 - згідно акту Трускавецького ВДВС від 12.07.2021 на виконання доручення від 30.07.2021, встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутній.

ЇЇ про вихід державного виконавця для проведення опису майна за адресою боржника знову повідомлено не було, акт надісланий не був.

27.09.2021 боржник надав для державного виконавця свою заяву, в якій не зазначив жодного свого місця перебування/проживання/реєстрації, вказав лише № контактного телефону, що суперечить вимогам до оформлення заяв.

Саме тому, 08.10.2021 вона знову звернулася із заявою до начальника Дрогобицького ВДВС, в якій просила провести повторний опис майна, так як боржник з 31.03.2021 звільнився з роботи в ДМДЛ, де працював 7 місяців за скеруванням з Центру зайнятості, з того часу більше ніде не працює, отримує мінімальну пенсію як інвалід 3 групи, що унеможливлює виконання судового рішення, так як з пенсії стягуються поточні аліменти у розмірі 1/4 частина на утримання повнолітнього сина та заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина.

04.11.2021 на свою електронну адресу вона отримала відповідь з Відділу про відмову у проведенні повторного опису через те, що боржник орендує кімнату в АДРЕСА_2 та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, жодного підтвердження тому, що боржник дійсно проживає саме в м.Трускавець в матеріалах ВП № 61698021 - немає, навпаки, акт Трускавецького МВ ДВС від 12.08.2021 свідчить про відсутність боржника за вказаною адресою та це підтверджено і словами опитаних сусідів.

Цей акт боржником не спростований і не оскаржений.

Через 7 місяців, що минули, боржник так і немає зареєстрованого місця проживання, чим грубо порушує ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.4 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.), які, не обмежуючи право громадянина на свободу пересувань, зобов`язують кожну особу зареєструвати своє місце проживання впродовж 30 календарних днів після зняття з реєстрації з попереднього місця та прибуття до нового. Якщо особа винаймає житло, вона так само має зареєструватись.

Враховуючи зазначене, 08.10.2021 вона звернулася до Дрогобицького ВДВС із заявою про звернення до суду з поданням про оголошення боржника у розшук, так як рішення судів не виконує, на виклики виконавця не з`являється, жодної адреси про місце перебування/проживання не вказує, офіційного зареєстрованого місця проживанні не має, актом Трускавецького МВ ДВС встановлено відсутність такого за вказаною ним адресою орендованої квартири.

04.11.2021 на свою електронну адресу вона отримала відповідь з Дрогобицького ВДВС про відмову у поданні клопотання про розшук.

Підставою для відмови вказано те, що:

1) боржник надав договір оренди кімнати №7 за адресою: АДРЕСА_3 , проте, за вказаною адресою ніякої кімнати №7 немає, а наявна звичайна квартира під АДРЕСА_4 в багатоквартирному будинку, а згідно акту Трускавецького МВ ДВС боржник там не проживає;

2) боржник відпрацьовував суспільно корисні роботи на території Трускавецької ОТГ, проте, місце відпрацювання суспільно корисних робіт абсолютно не підтверджує факт його проживання/перебування /реєстрації у м.Трускавці.

Таким чином, вважає, що державний виконавець Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Федурко Назар Вікторович протягом тривалого часу (майже 12 місяців) свідомо та систематично допускає протиправну бездіяльність щодо проведення належного опису та арешту належного боржнику рухомого майна, діючи таким чином в інтересах боржника та створюючи для нього сприятливі умови для подальшого ухилення від виконання рішень суду. Вищезазначена бездіяльність полягає, у тому числі у:

-не надсиланні у визначеному законом порядку їй, як стягувачу, постанов та інших документів, що оформлялися чи витребовувалися державним виконавцем під час примусового виконання.

-не повідомленні у визначеному законом порядку її як стягувача про заплановані виконавчі дії, що передбачають можливість залучення стягувача, зокрема, за місцем проживання боржника з метою опису та арешту належного йому майна та незалучення її до таких дій;

-не врахування наданої нею інформації, а також позиції як стягувача щодо належного боржнику майна, а також щодо місця зберігання арештованого майна та можливості користування таким майном боржником;

-не здійсненні належним чином огляду, опису та арешту всього майна, що належить боржнику та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого значну частину коштовного майна боржника досі не описано та не арештовано;.

-не дотриманні вимог закону щодо порядку та строків розгляду заяв та скарг, що подавалися нею як стягувачем.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 .

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою. Звертає увагу, що старший державний виконавець Федурко Н.В., діючи всупереч вимог ЗУ «Про виконавче провадження», не описав усе наявне рухоме майно боржника, заявник неодноразово усно зверталася як до нього, так і до начальника Дрогобицького ВДВС про проведення ще одного опису та арешту майна у відповідності до вимог чинного законодавства. Разом з тим, попри обіцянки, що такий буде проведений найближчим часом, опис та арешт рухомого майна боржника так і не був проведений.

Зазначає, що зверталась із скаргами на бездіяльність державного виконавця до Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції.

Також зазначає, що неодноразово зверталася до начальника Дрогобицького ВДВС із заявою про проведення повторного опису майна у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», оголосити заборону на користування, здійснити опечатування майна, а також із заявою про звернення до суду з поданням про оголошення боржника у розшук, так як рішення судів не виконує, на виклики виконавця не з`являється, жодної адреси про місце перебування/проживання не вказує.

Таким чином, вважає що державний виконавець Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального Федурко Н.В. протягом тривалого часу свідомо та систематично допускає протиправну бездіяльність щодо проведення належного опису та арешту належного боржнику рухомого майна, діючи таким чином в інтересах боржника, що полягає у не надсиланні їй як стягувачу у визначеному законом порядку постанов та інших документів, не повідомлення про заплановані дії, не здійсненні належним чином огляду, опису та арешту всього майна, не дотриманні вимог закону щодо порядку та строків розгляду заяв та скарг.

В апеляційній скарзі скаржник просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нову, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), суд виходив з тих підстав, щовимоги скаржника про порушення державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень при винесенні оскаржуваних постанов від 24.12.2020 та 28.01.2021 про опис та арешт майна боржника є необгрунтованим.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Судом встановлено, що на виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває зведене виконавче провадження №65188076, №65188076 з 22 виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про якого внесено до Єдиного реєстру боржників. Частина цих проваджень стосується стягнення з боржника судових зборів та штрафів за невиконання вимог державного виконавця, інша стосується утримання спільного сина, 2000 року народження з ОСОБА_1

ОСОБА_1 вказує на бездіяльність державного виконавця у не надсиланні у визначеному законом порядку їй, як стягувачу, постанов та інших документів, що оформлялися чи витребовувалися державним виконавцем під час примусового виконання та у не повідомленні у визначеному законом порядку її як стягувача про заплановані виконавчі дії, що передбачають можливість залучення стягувача, зокрема, за місцем проживання боржника з метою опису та арешту належного йому майна та незалучення її до таких дій.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу, що законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

За змістом статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

З наданих в суді першої інстанції матеріалами виконавчого провадження встановлено, що 21.12.2020 старшим державним виконавцем Федурко Н.В. винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для проведення виконавчих дій, які будуть проводитись 24.12.2020 в АДРЕСА_1 . Супровідним листом така постанова направлена Дрогобицькому ВП ГУ НП у Львівській області, ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 та з реєстру електронних відправлень вбачається, що 23.12.2020 на адресу ОСОБА_1 здійснено відправлення (без теми). Повідомлення про наступний вихід державного виконавця для повторного опису майна боржника, матеріали виконавчого провадження не містять.

24.12.2020 та 28.01.2021 державний виконавець здійснив вихід до будинку АДРЕСА_1 , де склав постанову про опис та арешт майна боржника.

Згідно пункту 10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі Інструкція з організації примусового виконання рішень) після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані, зокрема зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

З наданих державним виконавцем документів вбачається, що при описі та арешті майна боржника 24.12.2020 та 28.01.2021 були присутні: державний виконавець Федурко Н.В., двоє понятих та боржник ОСОБА_7 .

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскаржувані постанови від 24.12.2020 та 28.01.2021 про опис та арешт майна боржника були надіслані ОСОБА_1 , тому остання не була позбавлена права повідомити виконавця про досягнення згоди щодо вартості майна, а тому такі є законними та скасуванню не підлягають.

Що стосується вимог скаржника про зобов`язання державного виконавця провести у передбаченому законом порядку опис та арешт всього майна боржника ОСОБА_7 , що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції правильно зазначив, що така задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, боржник ОСОБА_7 знявся з реєстрації по вищевказаній адресі і на даний час проживає на АДРЕСА_2 на підставі договору передачі житла в безоплатне користування ( в оренду).

В частині скарги ОСОБА_1 щодо бездіяльності державного виконавця, яка полягала у не надсиланні у визначеному законом порядку їй, як стягувачу, постанов та інших документів, що оформлялися чи витребовувалися державним виконавцем під час примусового виконання, судом встановлено, що останнім здійснено ряд виконавчих дій з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_3 , здійснено примусовий вхід у житло боржника та проведено опис та арешт майна боржника на яке може бути звернено стягнення за виконавчими документами згідно переліку та вказані постанови були направлені стягувачу.

Враховуючи вищенаведеного, скаржником ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено, що державним виконавцем порушено положення Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень при винесенні оскаржуваних постанов від 24.12.2020 та 28.01.2021 про опис та арешт майна боржника, під час виконання рішення ухваленого в користь скаржника.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 - слід залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк