Постанова

Іменем України

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 344/2112/20

провадження № 61-13834св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року у складі судді Крилюк М. І. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А.,

Бойчука І. В., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки та припинення права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 червня 2006 року між нею і Закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ «ТАС-Інвестбанк») укладено іпотечний договір для забезпечення зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором, укладеним між ним і ЗАТ «ТАС-Інвестбанк».

Предметом договору іпотеки є будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який не був придбаний за кредитні кошти та належав їй у частці 1/2 на праві спільної часткової власності із ОСОБА_2 .

Зазначила, що у вказаному будинку із 28 лютого 2012 року зареєстровані діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , що залишено поза увагою при переуступці кредитором боргу.

Рішенням Косівського районного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 347/1073/19 ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено у позовних вимог про виселення позивача та неповнолітньої дитини з іпотечного житла.

Під час розгляду вказаної справи позивач дізналася про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи». Всупереч пункту 4.3.3 договору іпотеки від 22 червня 2006 року іпотекодержатель протягом 3 робочих днів після реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки не надав іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) завіреної копії документа, що свідчить про перехід права власності.

Відповідні повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання їй не надавалися та не вручалися. Також зауважила, що з часу укладення договору іпотеки відбувся перехід права власності

на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, із комунальної власності у приватну.

Право власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на земельну ділянку, на якій розташовано предмет іпотеки не зареєстровано та не припинено в порядку статті 378 ЦК України.

Крім того, з часу укладення іпотечного договору у 2006 році предмет іпотеки (будинок, будівлі і споруди) зазнав істотних покращень та змін і змінилася його вартість.

Позивач вказала, що спірний житловий будинок є житлом їхніх дітей

та ОСОБА_2 , придбаний не за рахунок позичених кредитних коштів, а тому просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» об`єкта нерухомого майна - житлового будинку А, сараю Б, сараю В, вбиральні Г, літньої кухні Д, огорожі, 1, 2, 3,

за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 236,

за адресою: АДРЕСА_1 , та припинено право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку,

що за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на спірний будинок за ТОВ «Кредитні ініціативи», така реєстрація проведена з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2021 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову

у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою,

що в матеріалах справи наявна копія повідомлення про звернення стягнення

на предмет іпотеки, надісланого рекомендованим листом ОСОБА_2

та ОСОБА_5 , що підтверджується підписами отримувачів на повідомленні про вручення. Суди помилково застосували до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач не надав доказів того, що у неї відсутнє будь-яке інше житло. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту прав суперечить нормам законодавства, оскільки такого способу захисту порушених прав,

як скасування державної реєстрації прав, закон не передбачає. Також зазначає, що позовна вимога про скасування державної реєстрації не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем.

Суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року № 369/382/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц,

від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року

у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року

у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19,

від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 676/58/17, від 25 січня 2021 року у справі № 664/220/19, від 07 липня

2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц,

від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року

у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц,

від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц,

від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі

№ 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15,

від 14 листопада 2018 року у справі № 826/1656/18.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду відзив

на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Зазначала,

що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими і такими,

що не підлягають задоволенню.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з Косівського районного суду Івано-Франківської області та зупинено дію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року до закінчення її перегляду

в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року справу призначено

до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

22 червня 2006 року між ОСОБА_1 (колишнє прізвище ОСОБА_5 )

і ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» укладено іпотечний договір для забезпечення зобов`язань позичальника ОСОБА_2 , відповідно до кредитного договору

№ 1/12-Ф, укладеного між ним і «ТАС-Інвестбанк», згідно з яким кредитор надає позичальнику право користування кредитом у розмірі 45 170,00 дол. США

на споживчі потреби в межах кредитної лінії, що відновлюється, з загальним лімітом заборгованості 45 170,00 дол. США на строк до 21 червня 2009 року.

Відповідно до пункту 2.1 предметом іпотеки є житловий будинок з належними

до нього будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцям в рівних частках на праві власності

на підставі договору дарування від 31 грудня 2004 року № 2994.

Земельна ділянка площею 1166 кв. м, на якій розташований предмет іпотеки, знаходиться у користуванні іпотекодавців на підставі договору оренди, укладеного з Кутською селищною радою 25 січня 2005 року.

Згідно з довідкою Кутської селищної ради від 05 лютого 2020 року № 222

у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

Рішенням Косівського районного суду від 20 грудня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишено проживати з позивачем.

За час дії кредитного договору та договору іпотеки кредитори змінювалися правонаступниками. Так, 28 листопада 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 листопада 2018 року № 143751421 право власності

ТОВ «Кредитні ініціативи» на житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43801576 від 01 листопада 2018 року, 09:12:40, ОСОБА_8 , виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська області.

Підставою для реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на вказане нерухоме майно є повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер б/н, видане 27 травня 2018 року; видавник - ТОВ «Кредитні ініціативи»; опис вкладеного до листа

з оголошеною цінністю, серія та номер б/н, виданий 27 травня 2018 року, видавник - відправник ТОВ «Кредитні ініціативи»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу, серія

та номер 143, видане 27 травня 2018 року, видавник - Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу, серія та номер 145, виданий 27 травня 2018 року, видавник - Укрпошта; договір факторингу, серія та номер б/н, виданий 28 листопада 2012 року, видавник - Сведбанк; кредитний договір, серія та номер 1/12-ф, виданий 22 червня 2006 року, видавник - ЗАТ «ТАС-Інвестбанк»; іпотечний договір, серія та номер 29, виданий 22 червня 2006 року, видавник - приватний нотаріус Ромовська О. В.; договір про передачу прав за іпотечним договором, серія та номер 2187, від 28 листопада 2012 року, видавник - приватний нотаріус Мироник О. В.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 31 серпня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається

у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає

на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає

на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками

та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки

в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем

та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити

як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки

в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя

чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя

не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності

на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя

у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Суди встановили, що реєстрація права власності на спірне домоволодіння

за ТОВ «Кредитні ініціативи» відбулася на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі.

При цьому суди дійшли висновку, що для здійснення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи». Водночас, з копій матеріалів реєстраційної справи видно, що наявні докази про надіслання ТОВ «Кредитні ініціативи» цінним листом з описом вкладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Вказану вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали 30 червня 2018 року, про

що свідчать підписи отримувачів та працівників поштового відділення

на повідомленнях про вручення (том 1, а. с. 107-110).

За таких обставин доводи позивача про те, що повідомлення про стягнення

на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання вона не отримувала

та у рекомендованих поштових відправленнях не розписувалась,

не заслуговують на увагу, оскільки перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладаються

на працівників поштового зв`язку.

Оскільки на зворотному боці рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначено дату вручення та прізвище одержувача, таке повідомлення вважається належним чином врученим.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку,

що повідомлення про вручення не підтверджує факту отримання позивачем вимоги про усунення порушення.

Разом із тим 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено,

що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України

в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови,

що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно загальна площа житлового будинку, який є предметом іпотеки, становить 111,4 кв. м; іншого нерухомого майна у власності позивачка немає, кредитні кошти надавались в іноземній валюті на споживчі потреби, площа житлового будинку не перевищує 250,00 кв. м.

З огляду на це, у державного реєстратора не було підстав для здійснення 01 листопада 2018 року державної реєстрації права власності на зазначений будинок за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Водночас Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те,

що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у зазначених у касаційній скарзі постановах, стосовно того, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а також того, що державний реєстратор є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, з огляду на таке.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем

і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження,

а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження -

до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд

до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем

є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі

№ 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру

не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений

до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі

№ 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах

за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права

чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року

у справі № 753/905/18 (провадження № 61-12528св19).

Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують,

що спір у позивача виник з ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо предмета іпотеки,

а тому Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради є неналежним відповідачем. Проте суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про задоволення вимог, пред`явлених до державного реєстратора, хоча

за обставинами цієї справи у задоволенні вимог до нього належало відмовити через їх пред`явлення до неналежного відповідача.

З огляду на викладене Верховний Суд частково приймає аргументи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні спірних правовідносин.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа - ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки

та припинення права власності підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Разом із тим судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки та припинення права власності скасувати

та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки та припинення права власності змінити

у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1

до Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки та припинення права власності, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Поновити дію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у не скасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. М. Коротун