Дата документу 15.11.2022 Справа № 335/4387/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1678/22 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко І.А.
Є.У.№ 335/4387/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Гончар М.С.

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування реєстраційної дії,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування реєстраційної дії. В обґрунтування позову зазначав, що 07.09.2020 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 54 500 доларів США зі щомісячною виплатою 1,5% від суми позики зі строком повернення до 01.01.2021, про що останнім власноручно написано розписку. Станом на 16.04.2021 сума заборгованості та відсотки не повернуті.

15.04.2021 позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 безоплатно відчужив своє нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , на користь сина ОСОБА_3 шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г. 16.10.2020 за №3043.

Вважає, що договір дарування нерухомого майна є недійсним з моменту його підписання, оскільки є фіктивним. Зазначає, що відповідачеві достовірно відомо про можливість накладення арешту, звернення стягнення на його нерухоме майно у разі несплати ним грошових коштів на користь позивача. З метою уникнення можливості негативних наслідків, ОСОБА_2 відчужив майно, що належало йому на праві власності, не маючи при цьому дійсних намірів на передачу права власності іншій особі. При цьому, відповідач продовжує користуватися квартирою. Вважає, що оскаржуваний договір дарування має усі ознаки фіктивних правочинів, з огляду на що має бути визнаний недійсним з моменту укладення.

На підставі викладеного, просив суд визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., 16.10.2020 за №3043, з моменту його укладання; скасувати реєстраційну дію щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не застосував норми статей 13, 203, 234 ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Дії відповідачів є недобросовісними, а суд першої інстанції безпідставно не прийняв докази та доводи ОСОБА_1 , а також не врахував сталої судової практики.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В засідання апеляційного суду відповідачі тричі не з`явилися. Повістки, що направлялися за всіма відомими адресами їх перебування повернулися до суду із позначками про те, що адресати відсутні за місцем реєстрації. Про час і місце розгляду справи були повідомлені в порядку, передбаченому п.11 ст.128 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав у борг від позивача ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 54 500 доларів США із щомісячною виплатою 1,5% від вказаної суми та зобов`язався погасити усю заборгованість до 01.01.2021, про що склав відповідну розписку від 07.09.2020. (а.с.7).

16.10.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., зареєстровано в реєстрі за №3043, що підтверджується копіями документів, наданих нотаріусом (а.с.41-60), та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2021 за №242624848 (а.с.8).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2021 у цивільній справі ЄУН 335/4141/21, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики розміром 54 500 доларів США, проценти за користування позикою за період з 07.09.2020 по 07.04.2021 розміром 5 722 доларів США 50 центів, три процента річних за період з 02.01.2021 по 14.04.2021 розміром 14 доларів США 23 центи, а всього стягнуто 60 236 доларів США 73 центи, а також судові витрати зі сплати судового збору розміром 11 350,00 грн. Рішення набрало законної сили 06.08.2021. (а.с.64-65).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог. Суд дійшов висновку, що на момент укладення оспорюваного правочину строк виконання грошового зобов`язання ОСОБА_2 ще не настав, не існувало судового спору про стягнення з останнього на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, а отже відсутні підстави для висновку про те, що правочин укладено з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника.

Проте колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

З урахуванням того, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений 07.09.2020, а 16.10.2020 ОСОБА_2 уклав договір дарування із своїм сином ОСОБА_3 , є всі підстави вважати, що боржник за договором позики ОСОБА_2 діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно кредитора ОСОБА_1 , оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Відчуження належного ОСОБА_2 майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення ОСОБА_1 на його майно як боржника.

Вказаний висновок узгоджується із позиціями, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) та постанові Верховного суду від 03 червня 2022 року у справі №357/5239/20 (провадження №61-10748св21)

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим вказане рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, сплачений ним судовий збір в суді першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 2270,00 гривень з кожного .

Апеляційний суд приймає до уваги те, що відповідач Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, реєструючи право власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , діяв в межах своїх повноважень та відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А тому за вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для застосування статті 141 ЦПК України відносно вказаної сторони по справі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., 16.10.2020 за №3043, з моменту його укладання.

Скасувати реєстраційну дію щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г. 16.10.2020, індексний номер 54608327 від 16.10.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 2270,00 гривень (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 2270,00 гривень (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

М.С.Гончар