Справа № 336/4259/22
Пров. № 2/336/3589/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів, що відраховано з її заробітку на виконання виконавчого напису нотаріуса.

В позові зазначила, що 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості за кредитним договором в сумі 12142 грн. 00 коп. 23 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа. Під час здійснення виконавчого провадження з заробітної плати позивача відраховано 15198 грн. 72 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

За вказаних обставин стягнуті на користь фінансової установи на виконання виконавчого напису грошові кошти є коштами, що утримуються без відповідної правової підстави, тому їх належить повернути позивачу шляхом стягнення з банківської установи. Окрім означеної суми, просить про стягнення з відповідача на його користь сплаченого судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Внаслідок автоматизованого розподілу справ в порядку ст. 33 ЦПК України справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В., якою на підставі ухвали від 20.09.2022 року позов прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику повідомлення сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило.

У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його часткового задоволення, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості за кредитним договором в сумі 12142 грн. 00 коп. 23 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа та з неї стягнуто в межах цього провадження кошти на загальну суму 15 198 грн. 72 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

При наведених обставинах позивачем заявлено вимогу про стягнення з фінансової установи коштів загальному розмірі у розмірі 15 198,72 грн., однак не зазначено з яких складових частин утворилась саме ця сума.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавчий напис був виконаний шляхом звернення стягнення на заробітну плату позивача та підприємством здійснювались відрахування коштів на його виконання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

За змістом наведеного в статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Тобто з наведених норм вбачається, що під час примусового виконання виконавчого напису стягується не тільки сума основного боргу, а ще нараховуються витрати з винагороди приватного виконавця та витрати з проведення виконавчих дій

Так, з матеріалів справи вбачається, що із заробітної плати, нарахованої ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 67981729 за період з 01.01.2022 року по 30.04.2022 року стягнуто кошти у розмірі 13636 грн. 20 коп. (а.с. 6).

Главою 83 ЦК України внормовано правовідносини, що виникають у зв`язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави.

Зокрема, статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За тлумаченням вказаної норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15ц, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на правовій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і її юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом ч. 3 ст. 1212 ЦК положення про безпідставно набуте майно застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Виключення з цього правила в силу ст. 1215 ЦК України становлять безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Вирішуючи спір, суд не може констатувати наявність сукупності передумов для залишення стягнутих на виконання виконавчого напису грошових коштів на користь відповідача, оскільки, як зазначено судом, набуття належних позивачеві грошових коштів сталося за його рахунок та у відсутність належної правової підстави, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на правовідносини сторін суд знаходить всі підстави для застосування наведеної норми матеріального права, що тягне за собою задоволення позову в цій частині..

Отже, зазначені грошові кошти були відраховані із заробітної плати позивача та стягнуті на користь відповідача в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, а відтак ці грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню позивачу в силу вимог ст. 1212 ЦК України.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано виписку по витратам по картці АТ КБ «ПриватБанк», за змістом якої з її картки списані кошти у розмірі 71,84 грн. та 930,00 грн. та квитанцію АТ «Універсал» за якою здійснено часткову оплату приватному виконавцю ЗМНО Коциняну М.О. у розмірі 560,68 грн., а всього стягнуто коштів у розмірі 1562,52 грн.

Враховуючи, що позивачем не доведено, що ці кошти відносяться до основної суми боргу, суд не вбачає підстав для застосування положень глави 83 ЦК України та вважає, що позивачу для стягнення означених сум належить застосувати інший спосіб захисту права.

Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача у пропорційному розмірі від задоволених вимог.

Керуючись ст. 15, 16, 1212, 1215 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріалто», , 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 4, задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на користь ОСОБА_1 13636 грн. 20 коп. безпідставно набутих грошових коштів за виконавчим написом, що не підлягає виконанню, а також 890 грн. 38 коп. судового збору.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива