ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1477/20Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/154/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

секретаря Іванюти О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №598/1477/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року, ухвалене суддею Левків А. І., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Збаразької міської ради Тернопільської області про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , Збаразької міської ради Тернопільської області про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності.

Зокрема, позивач просить виділити їй в натурі у власність із спільної часткової власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, якому присвоєно адресу АДРЕСА_1 , загальною площею 27 м2, а саме: коридор 1-1 площею 3,2 м2, кухню 1-2 площею 5,9 м2, кімнату 1-3 площею 17,9 м2, вхідну площадку в.п., гараж літера «Б», хлів літера «В», літню кухню літера «Г», погріб літера «Пг», огорожу 1, ворота з хвірткою 2, 1/2 частину колодязя 3 та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вказана 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить їй на підставі договору дарування від 18 жовтня 2007 року № 2769. Згідно рішення Киданецької сільської ради від 15 січня 2020 року № 4, 1/2 частині даного будинку, що належить позивачу присвоєно адресу АДРЕСА_1 . Відповідачу належить інша 1/2 частина вказаного будинковолодіння. Вказане існування спільної часткової власності обмежує позивачку у праві володіння, користування та розпорядження своїм майно, а тому вона звернулась до суду із вказаним позовом про виділ в натурі належної їй частки у спільному майні.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 . Задоволено.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із спільної часткової власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 27 м2, а саме: коридор 1-1 площею 3,2 м2, кухню 1-2 площею 5,9 м2, кімнату 1-3 площею 17,9 м2, вхідну площадку в.п., гараж літера «Б», хлів літера «В», літню кухню літера «Г», погріб літера «Пг», огорожу 1, ворота з хвірткою 2, 1/2 частину колодязя 3, якому присвоєно адресу АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9036 (дев`ять тисяч тридцять шість) гривень, як компенсацію зменшення належної йому частки згідно ринкової вартості.

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з`ясування всіх обставин справи.

При вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що позивач не вжила заходів щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, а відразу звернулась до суду, що свідчить про намагання ОСОБА_1 обійти установлений законом прядок вирішення питання поділу об`єкта нерухомості.

Зазначає, що при вирішенні спору не визначено дійсну вартість нерухомого майна та виділ частки проведений без врахування технічної можливості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залиши без задоволення, а рішення місцевого суду -без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року - без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

19.04.2022 Збаразький міський голова подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без участі їхнього представника.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності ОСОБА_2 та представник Збаразької міської ради Тернопільської області.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що згідно з договору дарування 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 18 жовтня 2007 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 27,25 кв.м., житловою площею 18,15 кв.м. (а.с.9).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16519014 ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 . (а.с.10).

Рішенням № 4 від 15 січня 2020 року надано 1/2 частини житлового будинку, що належить ОСОБА_2 на праві технічної документації поштову адресу АДРЕСА_1 . Надано 1/2 частини житлового будинку, що належить ОСОБА_1 поштову адресу АДРЕСА_1 . (а.с.11).

Згідно з Довідкою від 06.08.2020, виданою виконкомом Киданецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 згідно з погосподарською книгою №1 за 1986-1990 роки.

Відповідно до Довідки від 21.08.2020, виданої ОСОБА_1 Збаразьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації №444, 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за технічними показниками є відокремленою частиною, має окремий вхід та проведення комунікацій і виділяється внатурі для переобладання в окремий АДРЕСА_1 .

Згідно з Довідкою-характеристикою №397 від 23.07.2020, виданою Збаразьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 загальна вартість житлового будинку площею 27,0 м.2 з господарськими будівлями та спорудами становить 67343 грн.

Згідно з Висновком щодо технічної можливості поділу в натурі з об`єкта нерухомого майна на два окремих номера №371 від 10.07.2020, виданого ОСОБА_1 вбачається, що за технічними показниками приміщення житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є відокремленою частиною та мають окремий вхід без проведення будівельних робіт, виділяються в натурі для переобладнання в окремий АДРЕСА_1 .

Згідно з розрахунком частини, яка виділяється для розподілу житлового будинку з гоподарськими будівлями та спорудами на два окремі номери АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 житловий будинок складається з : коридору (1-1) пл. 3,2 кв.м, кухня (1-2) 5,9 кв.м., житлова кімната (1-3) кв.м, коридору (2-1) 3,3 кв.м, житлова кімната (2-2) 18,4 кв.м, кухня (2-3) 5,8 кв. м., загальна площею 54,5 кв. м., та житловою - 36,3 кв.м. Господарські будівлі та споруди: гараж (Б), Хлів (В), літня кухня (Г), погріб (Пг), хлів (Д), убиральня (Е), огорожа (1), ворота з хвірткою (2), колодязь (3), огорожа (4), ворота з хвірткою (5). Приміщення житлового будинку, ггосподарські будівлі та споруди, які виділяються в окремий АДРЕСА_1 складається з коридору (1-1) 3,2 кв.м., кухні (1-2) 5,9 кв. м., житлової кімнати (1-3) 17,9 кв. м.. Господарські будівлі та споруди гараж (Б), хлів (В), літня кухня (Г), погріб (Пг), огорожа (1), ворота з хвірткою (2), колодязь 1/2 (3).

Згідно із встановленим порядком користування позивач і відповідач користуються частинами будинку, кожна з яких має окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення , тобто складають окремі об`єкти нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Наведене підтверджене висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи № 1507/20-22 від 16 серпня 2021 року при проведені варіантів поділу будинку враховано фактичне користування житловим приміщення та господарськими будівлями і співвласникам не потрібно проводити робіт по переплануванню та переобладнанню житлового будинку і ОСОБА_1 можливо виділити 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 27 м2, а саме: коридор 1-1 площею 3,2 м2, кухню 1-2 площею 5,9 м2, кімнату 1-3 площею 17,9 м2, вхідну площадку в.п., гараж літера «Б», хлів літера «В», літню кухню літера «Г», погріб літера «Пг», огорожу 1, ворота з хвірткою 2, 1/2 частину колодязя 3 (а.с.62-77).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а запропонований експертом розподіл житлового будинку, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, не порушує норми житлового законодавства та не позбавляє кожну із сторін можливості користування своєю частиною житлового будинку, враховуючи, що такий виділ технічно можливий.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч. 1. ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з ч. 1. ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 зроблено висновок про те, що виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13, а також постанові від 23 січня 2019 року у справі № 757/24164/17-ц.

Доводи апеляційної скарги, що з висновку Збаразького комунального бюро технічної інвентаризації №371 від 10.07.2020 неможливо встановити можливість проведення поділу в натурі об`єкту нерухомого майна колегія суддів не приймає до уваги, оскільки висновок суду першої інстанції щодо можливості виділу в натурі 1/2 частини будинковолодіння зі спільної часткової власності був зроблений на підставі будівельно-технічної експертизи № 1507/20-22 від 16 серпня 2021 року, а не висновку Збаразького комунального бюро технічної інвентаризації №371 від 10.07.2020.

Так, будівельно-технічна експертиза № 1507/20-22 від 16 серпня 2021 року, проведена провідним судовим експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ Грушицьким І.Л., свідоцтво №7121/Д, який повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок. Будь-яких підстав вважати даний висновок неналежним чи необґрунтованим у колегії суддів немає, не спростовані висновки даної експертизи і самим відповідачем.

Доводи апеляційної скарги, що при вирішенні спору не визначено дійсну вартість нерухомого майна колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 1507/20-22 від 16 серпня 2021 року ринкова вартість спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на день проведення дослідження становила 83330,00 грн. (а.с. 73)

Доводи апеляційної скарги, що позивач не вжила заходів щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, а тому співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді