№ 336/5241/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 ОСОБА_1 (в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича) звернулась з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій незаконними, в якому просила визнати незаконними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо нарахування за угодою б/н від 10.04.2008 року процентів, штрафів, пені та комісії на залишок заборгованості за угодою та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок суми залишку за рахунком позичальника, шляхом анулювання операцій щодо нарахування процентів, штрафів, пені та комісій на залишок заборгованості за угодою, зарахування погашень позичальника в рахунок основної заборгованості. Також просила стягнути на її користь з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що не підписувала кредитних договорів на умовах сплати процентних ставок, штрафних санкцій та пені. Нею лише було підписано анкета-заява на отримання картки для власного користування. Будь-яких умов та правил до банківських послуг вона також не підписувала.

При цьому позивач визнає, що вона користувалася банківською карткою шляхом внесення готівкових коштів та подальшим їх зняттям, або розраховувалася карткою в торгівельних залах, або ж здійснювала безготівкові платежі через сервіс «Приват-24».

Також в обґрунтування позову посилається на судові рішення у справі № 336/4973/20 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї.

02 липня 2021 року відповідно до ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було відкрито провадження в справі за цим позовом, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 40-41).

02.09.2021 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 з відповідними додатками (а. с. 45-51).

29.09.2021 року від представника позивача адвоката Працевитого Геннадія Олександровича надійшла відповідь на відзив (а.с. 53-56) та клопотання про витребування оригіналів письмових доказів (а.с. 57-58).

18 жовтня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було частково задоволено клопотання представника позивача адвоката Працевитого Г.О. про витребування доказів. Згідно ухвали витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оригінали анкети-заяви позивача (яка на час заповнення анкети-заяви від 10.04.2008 року мала прізвище ОСОБА_3 ) та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 10.04.2008 року (а. с. 59-60).

Вищевказана ухвала судді виконана не була, а тому судом досліджені засвідчені копїі відповідних доказів, що містяться у матеріалах справи № 336/4973/20, пр. 2/336/2815/2020, а.с. 33, 34, та за наявними в справі № 336/5241/21 копіями письмових доказів, завірених належним чином представниками сторін.

Під час ухвалення рішення суд відповідно до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

В обґрунтування позовних вимог про захист прав споживачів ОСОБА_1 зазначала, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.04.2008 року вона отримала у відповідача кредит у розмірі кредитного ліміту на суму 500 грн. Посилаючись на те, що вона окрім анкети-заяви від 10.04.2008 на отримання картки для власного використання та власних розрахунків жодних документів не підписувала. Позивач вважає, що дії Банку, який посилається при нарахуванні заборгованості на те, що вона була ознайомлена з Умовами, Правилами та Тарифами банку, є такими, що порушують її права як споживача. Позивач вказує на те, що Банк намагається безпідставно стягнути з неї грошові кошти в розмірі 45721, 16 грн., а тому просила визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» щодо нарахування за угодою б/н від 10.04.2008 року, укладеною між нею та Банком, процентів, штрафів, пені та комісій на залишок заборгованості за угодою, застосувавши при цьому правові висновки, викладені в постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року (№ 342/180/17-ц). Також просила зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» здійснити перерахунок суми залишку за рахунком позичальника, відкритого на підставі угоди б/н від 10.04.2008 року, укладеної між нею та Банком, шляхом анулювання операцій щодо нарахування процентів, штрафів, пені та комісій на залишок заборгованості за угодою та зарахування погашень позичальника в рахунок основної заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому відповідач посилався на те, що є таке, що набрало законної сили судове рішення від 07.04.2021 року в справі № 336/4973/20 (за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором). Тому вважав, що в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені вищевказаним судовим рішенням, а саме те, що мало місце укладання договору № б/н від 10.04.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і що між сторонами укладено договір приєднання, а тому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною договору, укладеного з ОСОБА_1 . Також цим рішенням встановлено, що заборгованість позичальника перед Банком станом на 15.07.2020 р. складає 45721,16 грн. В якості доказу щодо ознайомлення позичальника з умовами кредитування відповідач додав до відзиву на позовну заяву належним чином посвідчені копії анкети-заяви ОСОБА_5 від 10.04.2008 року і довідки про умови кредитування від 10.04.2008 року (а. с. 48-49). Відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Працевитий Г.О. надав суду відповідь на відзив, вказавши, що позивач не згодний з посиланням банку на судове рішення від 07.04.2021 року в справі № 336/4973/20 (за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та на застосування вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Представник позивача зазначив, що Запорізький апеляційний суд в своїй постанові прямо вказав на те, що боржник умови по процентах не оскаржував, прямого посилання на те, що ОСОБА_6 погодила умови договору в тому числі Умови та Тарифи, розміщені на сайті банку, апеляційний суд не зазначив. Також представник позивача вважає надану представником банку в якості письмового доказу Довідку про умови кредитування таким доказом, що не є належним та допустимим, оскільки Довідка має інший номер, що відрізняється від номеру кредитного договору, не містить прізвища ОСОБА_1 і неможливо встановити особу, яка підписала цю довідку.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до таких висновків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 10.04.2008 року. Ця заява в цілому складається з 5 розділів та з розділу під назвою «Відмітки банку» (копія заяви, надана представником позивача на а.с. 36 та аналогічна копія, надана представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - на а.с. 48). У першому - третьому розділах зазначено персональні дані контактна інформація, інформація про працевлаштування клієнта банку - ОСОБА_5 . Отже, між сторонами було укладено кредитний договір.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, спростовуються наступним. В розділі 4 цієї Заяви окрім додаткових відомостей про клієнта банку зазначено наступне: «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, прошу відкрити рахунок і надати перераховані нижче послуги» - надалі викладено: «Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитку», далі клієнт зазначила бажаний кредитний ліміт 500 грн., тип картки «кредитка універсальна», 30 днів пільгового періоду, вибрала валюту UAH. Далі в тексті заяви вказано, що клієнт ознайомилась і була згодною з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді. Також зазначено, що своїм підписом вона підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. В тому ж розділі вказано, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5%: від суми позову. Далі вказано, що позичальник згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. У останньому реченні цього розділу вказано: «Банк має право у будь-який момент збільшити,зменшити чи скасувати кредитний ліміт.». Після цього в заяві зазначено відповідну графу «Клієнт» - дата та підпис. В цій графі вказано дату 10.04.2008 року та є власноручний підпис клієнта ОСОБА_4 . Підписання цієї заяви позивачем ОСОБА_4 сторонами визнається (а.с. 36; 48).

Також не знайшли підтвердження в ході розгляду справи посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 не була ознайомлена з процентною ставкою (3 % на місяць на залишок заборгованості), оскільки такий процент, на думку представника позивача, було встановлено вже після підписання ОСОБА_1 заяви б/н від 10.04.2008 року, а в розділі 5, де встановлено такий процент, не має підпису ОСОБА_1 . Так, з належним чином завірених копій заяви б/н від 10.04.2008 року, наданих як позивачем, так і відповідачем, вбачається, що така заява надрукована як цілісний документ, в розділі 5 якого прописано: кредитний ліміт 500, вибір валюти UAH, базова процентна ставка за кредитом 3 % на місяць на залишок заборгованості, а підпису ОСОБА_4 в цьому розділі 5 не має з тих підстав, що в цьому розділі заяви б/н від 10.04.2008 року взагалі відсутня така графа. Зі змісту заяви б/н від 10.0.2008 року видно, що така графа з особистим підписом клієнта передбачена лише наприкінці тексту, надрукованого в розділі 4 (а. с. 36; а. с. 48 на звороті).

Також в якості письмового доказу суд дослідив надану відповідачем та завірену належним чином довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів льотного періоду. З цієї довідки вбачається, що позичальник ОСОБА_4 була ознайомлена зі змістом умов кредитування, а у відповідній графі є її підпис (а. с. 49).

Посилання представника позивача щодо застосування судом при вирішенні спору правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 в справі № 342/180/17 є неприйнятним. Зі змісту цієї постанови вбачається, що Велика Палата ВС, розглянувши в касаційному порядку аналогічну справу, при ухваленні вищевказаної постанови виходила з того, що в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Далі в тексті постанови вказано: «У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру». ( Постанова від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17 Великої Палати Верховного Суду, розділ «Позиція Великої Палати Верховного Суду», абзаци 26- 27 ).

Навпаки, в ході розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій незаконними, судом встановлено, що в тексті заяви б/н від 10.04.2008 року, підписаній сторонами, в розділі 4 вказано умови договору про встановлення відповідальності позичальника у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5%: від суми позову. Також вказано, що банк має право у будь-який момент збільшити,зменшити чи скасувати кредитний ліміт. У відповідній графі розділу 4 заяви б/н від 10.04.2008 року є особистий підпис ОСОБА_4 . У розділі 5 цієї заяви б/н від 10.04.2008 року зазначена базова процентна ставка за кредитом 3 % на місяць на залишок заборгованості (а. с. 36; а. с. 48).

Таким чином неможливо застосовувати для вирішення спору між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17, оскільки обставини справи хоч і є аналогічними, проте зміст письмових доказів, на яких ґрунтується правова позиція суду касаційної інстанції, не тільки відрізняється від змісту письмових доказів в даній справі, але й має протилежне смислове навантаження.

З урахуванням вищевикладеного суд, розглядаючи справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій незаконними, виходить з презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати незаконними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо нарахування за угодою б/н від 10.04.2008 року процентів, штрафів, пені та комісії на залишок заборгованості за угодою та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок суми залишку за рахунком позичальника, шляхом анулювання операцій щодо нарахування процентів, штрафів, пені та комісій на залишок заборгованості за угодою, зарахування погашень позичальника в рахунок основної заборгованості.

При цьому позивач мала на увазі стягнуту за рішенням суду з неї на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором станом на 15.07.2020, яка складає 45 721,16 грн. (постанова Запорізького апеляційного суду від 07.04.2021 року в справі № 336/4973/20 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості).Тому в якості письмового доказу щодо незаконності дій відповідача представником позивача надано копію позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та копії додатків до цієї позовної заяви (а.с. 13-36).

Суд зауважує, що у своєму позові ОСОБА_1 просить визнати дії незаконними за угодою від 10.04.2008 (тобто, це день підписання заяви), а в справі № 336/4973/20 за позовом Банку (справа) було стягнуто заборгованість за договором від 17.04.2008 (як в позові, так і в рішенні вказано не дату укладання договору, а дату відкриття рахунку див. а.с. 48 на звороті, «Відмітки банку»). За наведеного суд доходить до висновку, що сторони мають на увазі один і той самий договір кредитування.

Зі змісту цих доказів (копії позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та копії додатків до цієї позовної заяви а.с. 13-36) вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позиваючись до ОСОБА_4 , в розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 15.07.2020 року не нараховував пеню та комісію за прострочення кредиту. Заборгованість розрахована так: 33 749,38 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 11 971,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками, що складає загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 45 721,16 грн. (а.с. 14). Банк у цій справі не заявив позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК України.

Саме таку суму заборгованості (45 721, 16 грн.) і стягнуто відповідно до судового рішення з ОСОБА_1 на користь АТКБ «ПРИВАТБАНК». В розрахунку відсутні посилання на те, що були нараховані зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 інші проценти, штрафи, пеня та комісії на залишок заборгованості та які вона просила анулювати.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши заяву б/н від 10.04.2008 року та довідку про Умови кредитування (а.с. 36; 48; 49). Позивачем ОСОБА_1 не заперечується, що вона користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком. Фактично позичальник визнавала цей договір сторін, частково сплачуючи відповідні платежі на його виконання на користь Банку, враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача до 12/21 року (а.с. 23-35).

Проте позивач ОСОБА_1 вважала, що вона належним чином виконувала свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, оскільки нею всього було знято з кредитної картки коштів за період з 29.04.2008 року по 31.03.2020 року в розмірі 173 891,51 грн., а повернуто суму 182 947, 34 грн. (а.с. 21; 23-35).

Ці твердження позивача спростовуються наявним в матеріалах справи доказами, які були перевірені судом, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо нарахування за угодою б/н від 10.04.2008 року суми заборгованості по кредитному договору, укладеному між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не є незаконними, оскільки банк діяв відповідно до умов кредитного договору.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 263, 264, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є.С. Боєв

28.04.22