Справа № 216/2959/22
провадження №2/216/2228/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Хомик І.І.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 274. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З січня 2022 року сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Так сталось, що позивачка ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 , у зв`язку з військовою агресією росії, взяті на облік, як внутрішньо переміщенні особи та фактично проживають в АДРЕСА_1 . Донька проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не приймає участі у її вихованні, його не переймає матеріальне становище доньки. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не бажає надавати кошти на утримання їхньої доньки, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити вимоги позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечує проти задоволення вимог даного позову.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 12 червня 2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 274. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

З січня 2022 року сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Донька проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не приймає участі у її вихованні, його не переймає матеріальне становище доньки.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141Сімейного кодексуУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненнянею повноліття.

Згідно з абз. 1 ст. 31 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових норм умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» батьки-вихователі є особами, які заміняють батьків, законними представниками своїх вихованців і захищають їхні права та інтереси в органах державної влади, у тому числі судових, як опікуни або піклувальники без спеціальних на те повноважень. Вони не можуть використовувати надані їм права всупереч інтересам дитини.

Відповідно до п. 11 Положення про прийомну сім`ю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 26.04.2002 року №565, за прийомними дітьми зберігаються раніше призначені аліменти, пенсія, інші види державної допомоги. Суми коштів, що належать прийомним дітям як пенсія, аліменти, інші види державної допомоги, переходять у розпорядження прийомних батьків і витрачаються ними на утримання прийомних дітей.

Разом з тим, ч. 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 статті 181СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків невстановлено, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на дитину у розмірі ј частини доходу (заробітку) відповідача, до досягнення ним повноліття, але неменше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 141, 166, 180, 181, 182 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 279, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 15 серпня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на корсить держави судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.І.Хомик