печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі: Рябошапко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява.

Свої позовні вимоги ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору від 26 жовтня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту № 0 на суму 149 600,00 доларів США, строком до 26 жовтня 2028 року, зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом.

Зауважує, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого, ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до боржника ОСОБА_1 щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за вказаним кредитним договором.

Позивач вказує, що відповідно до додатку № 2 до договору № 2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року, ПАТ «Дельта Банк» передало йому, як новому кредитору права вимоги на кредитний портфель - права вимоги до боржника щодо сплати загальної суми заборгованості боржником перед продавцем за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 0 від 26 жовтня 2007 року, в розмірі: 139 160,86 доларів США - основна заборгованість за тілом кредиту (еквівалент 3 721 495,38 грн), 263 815,30 доларів США - нараховані проценти (еквівалент 7 055 054,28 грн).

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» посилаючись на те, що в порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, просить стягнути з відповідача 139 160,86 доларів США в якості основної заборгованості за тілом кредиту в іноземній валюті.

Ухвалою судді від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження в цій справі та призначено підготовче судове засідання з розгляду справи за правилами загального провадження.

31 січня 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, з якого вбачається, що останній заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що розмір позовних вимог не підтверджено та необґрунтовано.

Крім того, зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності, посилаючись на те, що вимогу про дострокове повернення коштів направлено відповідачу ще 29 жовтня 2013 року, однак із вказаним позовом кредитор звернувся лише в 2021 році.

Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 24 липня 2022 року направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 149 600,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 26 жовтня 2028 року зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року право вимоги за вищезазначеним кредитним договором ПАТ УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта банк».

Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 2260/К від 17 червня 2020 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», до останнього перейшли всі права та обов`язки кредитора, в тому числі й за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року№ 0.

З повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 24 червня 2020 року вбачається, що ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» повідомляв відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року№ 0 та пропонував погасити заборгованість в загальному розмірі 10 776 549,66 грн, з яких: основна заборгованість за тілом кредиту 3 721 495,38 грн та нараховані проценти 7 055 054,28 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і ддоказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи наведені обставини, норми закону, позивач зобов`язаний довести належними і допустимими доказами порушення його прав відповідачем, виникнення зобов`язання між ним і відповідачем щодо повернення коштів саме в заявленій ним сумі - 139 160,86 доларів США.

Тобто, стороною позивача повинна бути підтверджена заборгованість ОСОБА_1 на вказану суму.

Як на підтвердження своїх вимог, ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» посилається на додаток № 2 до договору про відступлення йому ПАТ «Дельта Банк» прав вимог згідно з договором про відступлення прав вимоги № 2260/К від 17 червня 2020 року, яким передбачено розмір права вимоги - основної заборгованості за тілом кредиту станом на 17 червня 2020 року в сумі 139 160,86 доларів США.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 17 червня 2020 до ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», яке є фінансовою установою, набуло прав кредитора у зобов`язанні, що виникло з кредитного договору від 26 жовтня 2007 року№ 0.

Поряд із цим, стороною позивача не надано суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , ані до моменту набуття ним права вимоги, ані з часу набуття ним таких прав, що б відповідав заявленим у межах цієї справи вимогам.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду зробленого у постанові в справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18) від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з вказаною нормою Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Проте, позивачем не надано жодного розрахунку суми кредитної заборгованості ОСОБА_1 та здійснення чи нездійснення ним дійсної оплати суми кредиту, зарахування кредитором коштів, і у якій конкретній сумі та на погашення якої частини кредитної заборгованості, в тому числі й підтверджень, коли відповідач останній раз здійснював таку на виконання умов кредитного договору від 26 жовтня 2007 року№ 0, що також не дозволяє суду встановити та перевірити період виникнення та наявність правових підстав для стягнення в повному обсязі заявленої суми заборгованості, з огляду на те, що кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути суму кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, тобто частинами (п. 1.2.2. кредитного договору від 26 жовтня 2007 року№ 0), а вимоги про погашення заборгованості у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо своєчасної та повної сплати платежів відповідно до умов вказаного кредитного договору, останньому було пред`явлено ще 25 січня та 29 жовтня 2013 року.

При цьому, за відсутності таких доказів, суд позбавлений можливості перевірити і підтвердити чи навести правові аргументи щодо спростування заявленого до стягнення розміру заборгованості, навівши свій розрахунок і достовірно визначити та встановити дійсну суму кредитної заборгованості ОСОБА_1 .

За викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в позові через недоведення позивачем розміру кредитної заборгованості ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи зазначені норми матеріального права та те, що суд відмовляє в задоволені позову за недоведеністю, тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2022 року.

Суддя: О.Л. Бусик