Справа № 761/8951/22
Провадження № 2/761/8556/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Бражніченко І.О.

представника відповідача: Сказко М.І.

розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, третя особа: Головний інспектор відділу інспекції з паркування Печерського району управління інспекції з паркування Кушнір Олексій про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, третя особа: Головний інспектор відділу інспекції з паркування Печерського району управління інспекції з паркування Кушнір О.М. про відшкодування завданих збитків, у якому просила суд: стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 31 929,40 грн. з яких 21 929, 40 грн. пряма шкода, 10000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.07.2021 року Головним інспектором відділу інспекції з паркування Печерського району управління інспекції з паркування Кушнір О.М. винесено постанову 1 КІ №, якою на позивача накладено штраф 680,00 грн. за порушення п. 15.9 ПДР. На підставі вище вказаної постанови та на підставі акту про тимчасове вилучення, у позивачки було вилучено т.з. КІА спортедж з д.н.з. НОМЕР_1 .

Так позивачем зазначено, що в подальшому вказані дії на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 07.09.2021 року в справі №372/2589/21 визнано не законними, постанову третьої особи скасовано, а справу відносно позивача закрито. Позивач вважає, що вищевказаними діями відповідачів останній завдано, як моральну так і матеріальну шкоду виходячи із наступного.

Позивачем зазначено, що для отримання належного на праві власності автомобіля, вона мала сплатити кошти в загальній сумі 1929,40 грн., з яких: - 340,00 грн. штраф за постановою; - 7 грн. комісія за сплату; - 1270,00 грн. послуги евакуації, - 127,00 грн. - комісії за проведення вказаного платежу; - 144,00 грн. - послуги спец майданчику за зберігання автомобіля.

У позовній заяві вказано, що позивач, для захисту його порушених прав мав необхідність скористатися правової допомогою для звернення до суду за надання якої мав сплатити кошти в сумі 10 000,00 грн. Окрім цього, сума гонорару адвоката в розмірі 10 000,00 грн. також передбачено і за підготовку та ведення спраи, щодо відшкодування шкоди завданої позивачу в наслідок протиправних дій посадової особи та органу влади, що підтверджується відповідними умовами договору.

Крім того, позивачем вказано, що оскільки в даному випадку встановити можливість відновлення порушеного права Позивача та відповідно морального стану останньої, оскільки таку оцінку можливо було здійснити виключно в момент порушення права. Позивач виходить з критерію «Розумності та спів розмірності» завданої моральної шкоди та просить суд врахувати, що в наслідок порушення права Позивача, остання мала значні емоційні хвилювання, в момент коли не виявила свій автотранспортний засіб на місці, на якому залишила останній, мала понести додаткові витрати на послуги таксі, а також з`ясування обставин знаходження автотранспортного засобу що місця зберігання транспортного засобу, витратили час на сплату штрафу та послуг паркування, запізнилася на візит до лікаря у зв`язку із чим мала перенести останній. Відтак у сукупності Позивачка понесла моральні страждання, які є спів розмірні заявленій сумі.

У зв`язку із чим, позивач просить суд, позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, третя особа: Головний інспектор відділу інспекції з паркування Печерського району управління інспекції з паркування Кушнір Олексій про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

08.09.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради у яких просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

26.07.2022 року до суду надійшло клопотання Головного інспектора відділу інспекції з паркування Печерського району управління інспекції з паркування Кушніра Олексія Миколайовича про зупинення провадження у справі, яке в судовому засідання 03.10.2022 року залишено без розгляду, оскільки справа №372/2589/21 30.08.2022 року розглянута Шостим апеляційним адміністративним судом.

В судове засідання позивача та представник позивача не з`явились, про дату та часу судового засідання повідомлялись належними чином, до суду представником позивача подано заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Третя особа у судовому засідання не з`явилась, про дату та часу судового засідання повідомлялась належними чином

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.07.2021 року Головним інспектором відділу інспекції з паркування Печерського району управління інспекції з паркування Кушнір О.М. винесено постанову 1 КІ №, якою на позивача накладено штраф 680,00 грн. за порушення п. 15.9 ПДР. На підставі вище вказаної постанови та на підставі акту про тимчасове вилучення, у позивачки було вилучено т.з. КІА спортедж з д.н.з. НОМЕР_1 .

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі №372/2589/21 від 07.09.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № від 08.07.2021 року, винесену головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району управління (інспекції) з паркування Кушніром О.М. про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. за порушення ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 КупАП, закрито (а.с. 7-10).

Разом з тим, судом також встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №372/2589/21 від 30.08.2022 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 07.09.2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, головного інспектора відділу інспекції з паркування Печерського району управління інспекції з паркування Кушнір О.М. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовлено в повному обсязі (а.с. 44-48).

Вказаною постановою встановлено, що колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що під час встановлення адміністративного правопорушення, а також накладення адміністративного стягнення на позивачку, інспектор діяв на підставі,у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тому відсутні правові підстав для задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 , оскільки в діях позивачки наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода).

При цьому, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.

Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Положеннями ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди відповідачем, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків про які він вказує.

Незгода позивача з постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № від 08.07.2021 року, винесену головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району управління (інспекції) з паркування Кушніром О.М. про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. за порушення ст. 122 КУпАП., яка була нею оскаржена в передбаченому КАС України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому матеріально та моральної шкоди, при цьому самого рішення про яке вказує позивач у позові, матеріали справи не містять.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішення Комісії не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювана і шкодою є обов`язком позивача.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19.

В даному випадку слід окремо зазначити, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що факт протиправності дій головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району управління (інспекції) з паркування Кушніром О.М., які виразились у винесенні постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. за порушення ст. 122 КУпАП вставний рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.09.2021 року в справі 372/2589/21, однак, вказане рішення скасовано постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 30.08.2022 року.

Крім того, вказаною постановою вказано, що дії головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району управління (інспекції) з паркування Кушніром О.М., які виразились у винесенні постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. за порушення ст. 122 КУпАП були вчиненні в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, - правові підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку із повною відмовою в позові.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.10.2022.

Суддя: