печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/67719/17-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

представник позивача - адвокат Сагаль С. В.

представник відповідача Стасів В. І.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стянути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант») на користь ОСОБА_1 у відшкодування, заподіяної майнової шкоди - недоплачене страхове відшкодування у розмірі 63 759, 91 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 28 квітня 2017 року о 12-20 год. в м. Києві по проспекту П. Григоренка, 9, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Forg Kuga», д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , та «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальністю ОСОБА_3 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі полісу серії АА №9825313.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2017 року, справа №753/8951/17, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відповідно винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що внаслідок визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_1 виникло право на отримання страхового відшкодування за договором обов`язково страхування. Так, страховик ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» частково здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 35 420, 09 грн.

Однак, відповідно до звіту №6150 про визначення вартості матеріального збитку від 06.07.2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , становить 143 713, 25 грн.

Вважає, що оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Forg Kuga», д.р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» полісом серії АА №9825313, у зв`язку з чим ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» лише частково сплатило на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 35 420, 09 грн, то у відповідача виник обов?язок сплатити недоплачену частину страхового відшкодування, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Запропоновано відповідачу та третій особі подати у судове засідання письмові заперечення проти позову або пояснення та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються (а.с. 71, т.1).

Копію ухвали від 15.11.2017 року направлено на адреси сторін, крім того позивачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками (а.с. 72, т. 1).

19.02.2018 року представник позивача подав звіт №6150 про визначення вартості матеріального збитку від 06.07.2017 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , становить 143 713, 25 грн (а.с. 81-115, т. 1).

19.02.2018 року представником відповідача подано клопотання про проведення експертизи та заперечення на позов, у яких просив відмовити у задоволенні позову, з підстав зазначених у них. Зокрема, у запереченнях зазначено, що позивач був присутнім при огляді пошкодженого транспортного засобу NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , підписав протокол огляду від 16.05.2017 року без жодних зауважень, в подальшому на основі якого була розрахована вартість страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту зносу, яка була в повній мірі виплачена позивачу (а.с. 116-149, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі (а.с. 154-155, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року поновлено провадження у справі, у зв?язку із нарходженням клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертного дослідження (а. 182, т. 1).

10.06.2020 року надішло повідомлення експерта про неможливість провдення експертизи №13-3/218 (а.с. 183-186, т. 1).

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність учасників справи суд, виходить із наступного.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання, Позивач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні позивач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання учасникам справи достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

На підставі вищезазначено та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, суд, з огляду на достатність в матеріалах справи документів для прийняття рішення, вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає не задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28 квітня 2017 року о 12-20 год. в м. Києві по проспекту П. Григоренка, 9, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Forg Kuga», д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , та «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальністю ОСОБА_3 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АІ/9825313 від 06.07.2016 року, ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 100 000, 00 грн, розмір франшизи - 1 000, 00 грн (а.с. 13, 124, т. 1).

03.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 28.04.2017 року (а. с. 125-126, т. 1).

Протоколом огляду транспортного засобу від 16.05.2017 року визначено пошкодження автомобіля «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 (а.с.135-139, т. 1).

07.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 127, т. 1).

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2017 року, справа №753/8951/17, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відповідно винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 11-12, т. 1).

16.08.2017 року аварійним комісаром було розраховано вартість відновлювального ремонту автомобіля «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнта зношеності, становить 34 180, 09 грн (а.с.135-139, т. 1).

Відповідно до страхового акту №ЦВ/17/1627 від 23.08.2017 року та розрахунку страхового відшкодування визначено страхове відшкодування у розмірі 27 483, 41 грн (а.с. 140-141, т. 1).

29.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про проведення доплати страхового відшкодування, посилаючись на звіт №6150 про визначення вартості матеріального збитку від 06.07.2017 року, проведений на його замовлення (а.с. 63, т. 1).

Відповідно до звіту №6150 про визначення вартості матеріального збитку від 06.07.2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , становить 143 713, 25 грн (а.с. 21-49, т. 1).

Відповідно до страхового акту №ЦВ/17/1627/1 від 21.09.2017 року та розрахунку страхового відшкодування ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» визначено доплату страхового відшкодування у розмірі 5 696, 68 грн (а.с. 142-143, т. 1).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 22 ЦК України визначає, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пункт 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що у разі якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то її відшкодування відбувається на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ч. 2 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як встановлено ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Що стосується визначення розміру заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ.

З наведеного вбачається, що у разі наявності спору щодо розміру страхового відшкодування власнику транспортного засобу суд виходить з фактичної суми, встановленої, зокрема, висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Так, позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду звіт №6150 про визначення вартості матеріального збитку від 06.07.2017 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , становить 143 713, 25 грн.

При цьому, суд наголошує, що розміру страхового відшкодування власнику транспортного засобу суд виходить з фактичної суми, встановленої, зокрема, висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, а оскільки судом була презначена експертиза, яка не була проведення з ненаданням необхідних матеріалів позивачем для проведення експертизи, то суд у даному випадку повинен враховувати саме документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, які б підтверджували факт понесення реальних збитків позивачем.

Разом з тим, позивач не надає суду докази, що ним фактично були понесені вказані витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «NISSAN TEANA», д.р.н. НОМЕР_2 , а саме не надано суду акту приймання-передачі робіт, квитанції на оплату ремонту автомобіля, тощо.

Щодо наданого позивачем звіту №6150 від 06.07.2017 року, суд ставиться критично, оскільки вказаний звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а будь-яких доказів щодо понесенення позивачем вказаних витрат на ремонт автомобіля суду не надано.

Щодо посилання позивача на те, що ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, встановлено у розмірі 100 000, 00 грн, то відповідач мав би відшкодувати саме цю суму, суд не бере до уваги, оскільки встановлення ліміту страхової суми не покладає на страховика обов`язок відшкодування саме цієї суми потерпілому, а лише визначає граничну суму, в межах якої здійснюється страхова виплата, з урахуванням реальних завданих збитків транспортному засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Також суд наголошує, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20), яка прийнята після подання касаційної скарги у розглядуваній справі та підлягає врахуванню відповідно до положень частини третьої статті 400 ЦПК України.

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

На підставі вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що у позивача є право на пред`явлення до винної особи, а саме ОСОБА_3 , вимоги про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, оскільки як він зазначає, варість ремонту перевищує стахову виплату від ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», яким він не скористався.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути із відповідача у відшкодування, заподіяної майнової шкоди - недоплачене страхове відшкодування у розмірі 63 759, 91 грн, проте суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої позивачем суми завданих збитків.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 22, 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1, 25 Закону України «Про страхування», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», бул. Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Г.О.Матійчук