ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1807/22 Справа № 201/3760/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 22 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 06 листопада 2020 року, приблизно о 04 год 00 хв. Її син, ОСОБА_3 , який проживає у вказаній квартирі, виявив, що квартира була залита водою. 10.11.2020 комісією в складі: майстра технічної дільниці №3 ОСОБА_4 та слюсара-сантехніка ОСОБА_5 було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди. Згідно Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, причиною залиття є прорив трубопроводу центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості збитку №111-20-ЗБ, вартість збитку нанесеного власнику, внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить: 77 122,26 грн., також позивачу та її сину було завдано моральної шкоди вказаною подією, яку позивач оцінює у 20 000 грн. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача 97 122,26 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 22 липня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 77 122 грн. 26 коп. та моральну шкоду 5 000 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №126527143 від 06.06.2018 (а.с. 6).

06 листопада 2020 року, приблизно о 04 год 00 хв. син позивача, ОСОБА_3 , який проживає у вказаній квартирі, виявив, що квартира була залита водою.

10.11.2020 комісією в складі: майстра технічної дільниці №3 ОСОБА_4 та слюсара-сантехніка ОСОБА_5 було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди. Згідно Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, причиною залиття є прорив трубопроводу центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач (а.с. 7).

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості збитку №111-20-ЗБ, вартість збитку нанесеного власнику, внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить: 77 122,26 грн. (а.с. 8-73).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги в цій частині матеріального збитку у розмірі 77 122,26 грн. є обґрунтованими та доведеними. Враховуючи те, що саме залиття квартири призвело до переживань ОСОБА_2 , від чого вона перенесла певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді зміни звичайного способу життя та докладання додаткових зусиль для відновлення первинного стану, а відтак з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч.3 ст.156 Житлового Кодексу Української РСР власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що його вини не має, оскільки залиття квартири сталося у зв`язку з проривом стояка рушникосушарки в день подачі центрального опалення, а тому він є неналежним відповідачем по справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість у заподіянні такої шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не був ним підписаний, а також він не містить відомості щодо причин залиття квартири позивача, колегія суддів не може прийняти до уваги у зв`язку з тим, що наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення майнової шкоди, оскільки факт залиття квартири позивача з вини відповідача підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими під час розгляду справи доказами, які не спростовані належним чином відповідачем та не доведено, що майнова шкода, завдана залиттям квартири позивача, заподіяна не з його вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Так, позов позивача про відшкодування моральної шкоди обґрунтовано тим, що внаслідок залиття квартири вона перенесла певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді зміни звичайного способу життя та докладання додаткових зусиль для відновлення первинного стану, а відтак з урахуванням принципів розумності і справедливості.

Встановивши, що позивачу заподіяна моральна шкода, суд першої інстанції з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 5000грн.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 22 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко