Постанова

Іменем України

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 754/6033/20

провадження № 61-11861св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

особи, дії яких оскаржуються, - державні виконавці Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ушенко Юлія Петрівна, Проц Віктор Степанович ,

заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Махлай Л. Д., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на діїдержавних виконавців Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Дарницький РВ ДВС м. Київ) Ушенко Ю. П., Проца В. С.

На обґрунтування скарги посилався на те, що на виконанні у Дарницькому РВ ДВС м. Київ перебувають виконавчі провадження з виконання виконавчого листа, який виданий на підставі заочного рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 лютого 2014 року у справі № 2/107/12471/13-ц (провадження №2/107/549/14-р) за позовом ОСОБА_3 до нього про стягнення аліментів. Про наявність зазначеного рішення та відкриті виконавчі провадження заявнику стало відомо 28 лютого 2020 року. Виконавчі провадження та винесені у виконавчому провадженні постанови порушують права заявника, оскільки державним виконавцем не було доведено ухилення боржника від виконання рішення суду. Державний виконавець належним чином не повідомив боржника про добровільне виконання рішення суду та не вжив всіх заходів для належного виконання рішення суду у межах наданих йому повноважень.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року скаргу залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що судом не встановлено порушення державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби прав, свобод чи законних інтересів заявника при здійсненні дій з виконання рішення суду, тому дії та рішення державного виконавця є законними та обґрунтованими.

12 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , не погоджуючись із зазначеною ухвалою, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року апеляційну скаргу заявника залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання мотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції 18 грудня 2020 року в судовому засіданні, у якому був присутній представник заявника. Повний текст оскаржуваної ухвали було виготовлено 23 грудня 2020 року та оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 грудня 2020 року, про що заявник був обізнаний. Копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку 01 березня 2021 року, апеляційну скаргу подав 12 квітня 2021 року, тобто з пропуском п`ятнадцятиденного строку на апеляційне оскарження. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку заявник не надав.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, розгляд справи здійснювати за його участі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що заявник не вживав заходів щодо отримання ухвали суду першої інстанції є помилковими. Відповідно до оголошень, розміщених на офіційному сайті Деснянського районного суду міста Києва, відправка поштової кореспонденції суду не відбувалася, у зв`язку з відсутністю фінансування. Також з 28 грудня 2020 року до 06 січня 2021 року прийом канцеляріями та архівом суду першої інстанції на видачу копій судових рішень було тимчасово призупинено у зв`язку із звітним періодом та перереєстрацією справ. 18 січня 2021 року у суді першої інстанції було офіційно підтверджено випадки захворювання коронавірусною інфекцією у працівників суду та обмежено доступ до суду до 25 січня 2021 року. Також з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 із 08 січня до 25 січня 2021 року у м. Києві почали діяти обмежувальні протиепідемічні заходи, відповідно до яких громадський транспорт не курсував. Тому заявник не мав можливості отримати у суді першої інстанції оскаржувану ухвалу, оскільки проживає в іншому районі міста та не має власного транспорту. 20 січня 2021 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву про отримання ухвали суду першої інстанції та 17 березня 2021 року засобами поштового зв`язку він отримав повний текст судового рішення. Проте 09 березня 2021 року захворів представник заявника, а тому він був позбавлений можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Підставами відкриття касаційного провадження є підстави, передбачені частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 16 березня 2021 року у справі № 466/3942/20, від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 389 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, у тому числі ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до положень частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Отже, передбачені частинами першою і другою статті 354 ЦПК України обставини є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня (частини третя, п`ята статті 272 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з підпунктом 15.14 пункту 15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд вручає судові рішення в паперовій формі.

Отже, суд першої інстанції був зобов`язаний надсилати (вручати) судові рішення у паперовій формі рекомендованим листом.

Тому Верховний Суд визнає необґрунтованими посилання суду апеляційної інстанції на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 грудня 2020 року, про що заявник був обізнаний, оскільки таке оприлюднення не скасовує обов`язку суду видати копії судових рішень учасникам справи або надіслати їх, якщо вони не були присутні під час проголошення рішення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

День належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення (див. постанову Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 205/1129/19).

ОСОБА_1 зазначає, що копію ухвали суду першої інстанції отримав засобами поштового зв`язку 17 березня 2021 року, що на його думку підтверджується відповідним конвертом.

Водночас суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з трекінгу поштового відправлення Акціонерного товариства «Укрпошта» ОСОБА_1 отримав ухвалу суду першої інстанції 01 березня 2021 року.

Що ж до конверта, на наявність якого посилається заявник, то зі змісту наданої ним копії неможливо встановити, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду першої інстанції саме 17 березня 2021 року (а. с. 231).

Як на підставу пропуску строку заявник посилається на те, що 09 березня 2021 року захворів його представник, що підтверджується листками непрацездатності та зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 466/3942/20, відповідно до якого якщо захисник захворів до закінчення строку на апеляційне оскарження і не мав фізичної можливості подати апеляційну скаргу, це є поважною причиною для поновлення строку на оскарження.

Верховний Суд відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.

Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 466/3942/20 стосуються правовідносин у кримінальному провадженні, в якому встановлений інший порядок участі захисника. Кримінальним процесуальним законодавством передбачено випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні та встановлені правові наслідки недотримання цих вимог.

Водночас відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд апеляційної інстанції, керуючись принципом верховенства права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і в кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Для застосування положень частини четвертої статті 358 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суду необхідно надати належну оцінку причинам пропуску строку на апеляційне оскарження, з`ясувати, чи є ці причини такими, що об`єктивно перешкоджали подати апеляційну скаргу у визначений законом строк, коли особа отримала відповідне оскаржуване рішення суду, тобто ознайомилася з його змістом.

Відповідно до копії листка непрацездатності ОСОБА_4 (представник ОСОБА_1 ) перебував на лікарняному з 12 березня 2021 року до 30 березня 2021 року.

Водночас апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 подав 12 квітня 2021 року особисто, а не через свого представника ОСОБА_4 .

Крім того, строк на оскарження ухвали суду становить п`ятнадцять днів, заявник отримав ухвалу 01 березня 2021 року, ОСОБА_4 перебував на лікарняному з 12 до 30 березня 2021 року, а апеляційна скарга подана 12 квітня 2021 року. Заявник не надав доказів, що представник заявника вживав заходів для подання апеляційної скарги в розумні строки після закриття лікарняного, зважаючи на те, що строк на апеляційне оскарження ухвали сплив 16 березня 2021 року.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року).

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Neshev v. Bulgaria» (Нешев проти Болгарії) від 28 жовтня 2004 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії)).

Суд постановив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Встановивши, що ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року лише 12 квітня 2021 року та не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Щодо клопотання про розгляд касаційної скарги за участю ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. У попередньому судовому засіданні суддя-доповідач доповідає колегії суддів про проведення підготовчої дії та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Водночас згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його участюзадоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд касаційної скарги за його участю відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик