Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/320/22
Провадження № 2-з/542/12/22
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2022 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2022 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на:

-1/4 частку автомобіля ВАЗ 217030, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см куб., дата державної реєстрації 05.03.2008;

- 1/4 частку автомобіля ВАЗ 21150, 2002 року випуску, об`єм двигуна 1500 см куб., дата державної реєстрації 28.05.2002;

- 1/4 частку автомобіля ВАЗ 21074, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1568 см куб., дата державної реєстрації 27.06.2003;

- 1/4 частку причіпа КРАЗ 8138, 1999 року випуску, дата державної реєстрації 19.10.1999.

Підставою позову є твердження позивача про наявність у неї, як у спадкоємця першої черги за законом, права на зазначене майно в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами частини 6 статті 187 ЦПК України, суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

На даний час відповіді від відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо відповідача не надходило, отже питання про відкриття провадження у справі не вирішено.

Поряд з цим, 21 квітня 2022 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла заява позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

В заяві про забезпечення позову представник позивача просив накласти арешт на автомобілі: а саме: автомобіль ВАЗ 217030, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1596 см куб., дата державної реєстрації 05.03.2008; автомобіль ВАЗ 21150, 2002 року випуску, об`єм двигуна 1500 см куб., дата державної реєстрації 28.05.2002; автомобіль ВАЗ 21074, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1568 см куб., дата державної реєстрації 27.06.2003; причіп КРАЗ 8138, 1999 року випуску, дата державної реєстрації 19.10.1999, заборонивши їх відчуження та користування ними.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявником вказано лише те, що існує реальна загроза того, що відповідач, з метою недопущення визнання за нею права власності на частину вказаних транспортних засобів, може відчужити такі автомобілі або в процесі експлуатації пошкодити їх, що в свою чергу, може ускладнити, або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини 6 статті 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Частиною 7 статті 153 ЦПК України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що матеріали заяви не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а містять лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання судового рішення.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що ймовірно між сторонами існує спір щодо права власності на зазначені вище транспортні засоби.

Водночас заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований спосіб впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову.

Не наведено у заяві і фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення інтересів позивача.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вказуючи на необхідність накладення арешту на відповідні транспортні засоби, на підтвердження того, що такі транспортні засоби належать ОСОБА_2 (відповідачу) позивач надала до матеріалів позову відповідь на адвокатський запит, наданий Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС в Полтавській області від 07 жовтня 2021 року за № 31/16-9-95 аз.

Поряд з цим, вказана відповідь датована 07 жовтня 2021 року, і відомостей про те, що на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову спірні транспортні засоби належать саме відповідачу, ані матеріали позовної заяви, ані матеріали заяви про забезпечення позову не містять.

Доказів про вчинення відповідачем дій, спрямованих на недопущення визнання за позивачкою права власності на частину транспортних засобів, або вчинення дій, спрямованих на відчуження таких автомобілів, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, або дій щодо свідомого пошкодження вказаного майна, позивачем до суду не надано. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зважаючи на фактичні обставини, викладені у заяві, враховуючи відсутність доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, та доказів того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення, за відсутності обґрунтування щодо співмірності заходу забезпечення заявленим позовним вимогам, заява про забезпечення позову задоволена бути не може.

Отже, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 151-153, 260, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва