Провадження № 6/761/1198/2022
У Х В А Л А

22 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення упущеної вигоди, 3% річних та моральної шкоди,

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення упущеної вигоди, 3% річних та моральної шкоди.

У листопаді 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, відповідно до якої заявник просить суд визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано судді Саадулаєву А.І.

Заява обґрунтована тим, що 13.08.2020 Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 761/19032/19, яким позовні вимоги ОСОБА_1 (далі позивач, стягувач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО. Фонд гарнатування, відповідач, боржник) про стягнення упущеної вигоди, 3 % річних та моральної шкоди задоволено частково. Вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2020 у справі № 761/19032/19 було прийняте без врахування того, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не призведе до реальних правових наслідків, обумовлених таким рішенням, оскільки відсутній законодавчий механізм його виконання. Вказане пояснюється наступним. Фонд гарантування, як боржник за виконавчим листом № 761/19032/19 від 13.10.2020, вважає за необхідне звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із наявністю обставин, які дають підстави для висновку про відсутність обов`язку боржника щодо виконання рішення.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у заяві.

В судове засідання стягувач не з`явився, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність стягувача, враховуючи положення ч. 3 ст. 432 ЦПК України.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.08.2020 Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 761/19032/19, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення упущеної вигоди, 3 % річних та моральної шкоди задоволено частково:стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати, у розмірі 5901,90 грн., 3 % річних у розмірі 104,62 грн., моральну шкоду у розмірі 1,00 грн.; стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь держави судовий збір у розмірі 652,53 грн.

13.10.2020 Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №761/19032/19 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2020 у справі № 761/19032/19 про стягнення з ФГВФО на користь ОСОБА_1 6007,52 грн.

26.07.2022 Київський апеляційний суд у справі № 761/19032/19 прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ФГВФО залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2020 у справі № 761/19032/19 без змін.

16.09.2022 ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФГВФО на постанову Київського апеляційного суду від 26.07.2022 у справі № 761/19032/19.

За положеннями ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018р. у справі № 61-1592св17, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015р., наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У той же час, рішення суду у даній справі боржником не було виконано.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також у конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997р. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення, яке підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа Юрій Миколайович Іванов проти України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що подана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись 268, 432 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення упущеної вигоди, 3% річних та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: