Справа № 720/2438/21
Провадження № 2/720/230/22
14 лютого 2022 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Лупу Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про зобов`язання вчинити певні дії, -
У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зобов`язання вчинити певні дії посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 травня 1969 року. Після розірвання шлюбу їй було присвоєно дошлюбне прізвище. На даний час у позивача виникла необхідність в отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, однак з причин того, що вказане рішення суду про розірвання шлюбу нею було втрачено, а в архіві Новоселицького районного суду не збереглося, Новоселицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив їй у видачі свідоцтва про розірвання шлюбу, що унеможливлює оформлення нею пенсії. Просила суд зобов`язати відповідача видати їй свідоцтво про розірвання шлюбу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився направивши на адресу суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд визнання права, також відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертаючись із заявою до Новоселицького відділу ДРАЦС, бажала отримати свідоцтво про розірвання шлюбу за рішенням суду.
Отже спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача видати таке свідоцтво у зв`язку із змінами у законодавстві та втратою рішення суду.
Вирішуючи питання щодо визначення предметної юрисдикції даної справи суд виходить із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Так, у цій справі позивач звернулася до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (ч. 1 ст. 273 ЦК України) на отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану або визнання його дій неправомірними.
У позовній заяві відсутні доводи за ч. 3 ст. 2 КАС України щодо неправомірності вказаної відмови відповідача, а лише вимога позивача зобов`язати відповідача видати свідоцтво про розірвання шлюбу на підставі рішення суду, отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Слід зазначити, що саме такий правовий висновок щодо розгляду аналогічних справ в порядку цивільного судочинства викладений у постановах Великої палати Верховного суду від 14 листопада 2018 року по справі № 425/2737/17 та від 23 січня 2019 року по справі № 807/45/17.
З листа заступника керівника апарату Новоселицького районного суду Чернівецької області вбачається, що в архіві суду відсутнє рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за 1968-1970 роки.
З відповіді Новоселицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану №1852/26.7-13 від 17 серпня 2021 року вбачається що згідно запису про розірвання шлюбу № 91 від 30 червня 1977 року, складеного Новоселицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоселицького району Чернівецької області на ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , підставою запису про розірвання шлюбу стало рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 травня 1969 року. ОСОБА_8 не доповнила свою сторону в актовому записі про розірвання шлюбу та не отримала первинне свідоцтво про розірвання шлюбу.
Матеріалами справи з`ясовано, що адвокатський запит представника позивача щодо вимоги про видачу свідоцтва про розірвання шлюбу, відповідно до листа № 1934/26.7-13 від 27 серпня 2021 року Новоселицького РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), було проігноровано із вказівкою на те, що позивач не доповнила свою сторону в актовому записі про розірвання шлюбу.
Згідно ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року (введено в дію з 01 січня 1970 року), діючого на час розірвання шлюбу позивача, в разі розлучення шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.
Згідно п. 44 Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській PCP від 12 грудня 1970 року якщо із заявою про реєстрацію розірвання шлюбу звертається один з подружжя, відділ загсу повинен перевірити, чи не зареєстровано розірвання шлюбу в цьому ж відділі загсу за заявою другого з подружжя. Якщо така реєстрація раніше провадилась, то при необхідності запис акта про розірвання шлюбу доповнювався відсутніми відомостями, а особі, яка звернулась, видавалося свідоцтво про розірвання шлюбу з зазначенням тієї ж дати реєстрації розірвання шлюбу, що і першому з подружжя.
Пунктом 48 вказаної Інструкції передбачено, що при реєстрації розірвання шлюбу на підставі рішення суду в запис акта і в свідоцтво про розірвання шлюбу прізвища осіб, які розлучаються, записувалися відповідно до рішення суду, а в інших випадках реєстрації розірвання шлюбу прізвища осіб, які розлучалися, записувалися відповідно до їхньої заяви. Якщо ж у рішенні суду або в заяві подружжя небуло вказівки про присвоєння їм дошлюбних прізвищ, у запис акту і в свідоцтво про розірвання шлюбу відповідно до статті 183 Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP заносилися їхні шлюбні прізвища.
Згідно п.п. 3-7 глави 3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованого і Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, на прохання заявника для підтвердження наявності відмітки про розірвання шлюбу в актовому записі про шлюб може бути видано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Підставою для державної реєстрації розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", яке набрало законної сили.
Державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться за місцем проживання подружжя або одного з них. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити в державній реєстрації розірвання шлюбу, якщо один із подружжя звернувся із заявою про державну реєстрацію розірвання шлюбу до відділу державної реєстрації актів цивільного стану не за своїм місцем проживання, а за місцем проживання другого з подружжя. У цьому разі місце проживання другого з подружжя підтверджується його паспортом або паспортним документом з відміткою про його проживання чи відповідною довідкою, виданою компетентними органами, про що робиться відмітка в актовому записі про розірвання шлюбу в графі "Для відміток".
Державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду, постановленого до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", проводиться за письмовою заявою про державну реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду (додаток 10), яка подається подружжям або одним з них, по пред`явленні копії рішення суду (витягу з рішення суду) про розірвання шлюбу, що набрало законної сили, а також паспорта або паспортного документа, квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита.
Якщо один із подружжя, що розриває шлюб, звільнений від сплати державного мита, то державна реєстрація розірвання шлюбу і видача йому свідоцтва проводиться незалежно від сплати державного мита другим з подружжя.
Копія рішення суду (витяг з рішення суду), ухваленого на території України, яка на день звернення одного з подружжя є тимчасово окупованою, може не подаватись, якщо у справах відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яким проведено відповідну реєстрацію, зберігається така копія, подана другим з подружжя під час державної реєстрації розірвання шлюбу.
При одержанні заяви про державну реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду та після реєстрації її у спеціальному журналі відділ державної реєстрації актів цивільного стану одночасно перевіряє за Державним реєстром актів цивільного стану громадян наявність в актовому записі про шлюб відомостей про розірвання шлюбу. У разі відсутності актового запису про шлюб у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян тому з подружжя, хто подав заяву, роз`яснюється, що розірвання шлюбу буде зареєстровано після одержання відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану України за місцем зберігання актового запису про шлюб.
Таким чином законодавство, яке регламентувало порядок видачі свідоцтва про розірвання шлюбу станом на 1977 рік (час отримання бувшим чоловіком позивача свідоцтва про розірвання шлюбу) та чинне законодавство (час звернення позивача із заявою про отримання свідоцтва про розірвання шлюбу) по різному передбачають необхідність надання органу РАЦС рішення суду про розірвання шлюбу.
Позивач ОСОБА_8 не доповнила свою сторону в актовому записі про розірвання шлюбу та не отримала первинне свідоцтво про розірвання шлюбу через неможливість отримання належно завіреної копії рішення Новоселицького районного суду від 27 травня 1969 року.
Позивач не може про отримати копію втраченого рішення Новоселицького районного суду від 27 травня 1969 року, оскільки в архіві суду дане рішення відсутнє, а цивільну справу було знищено за збігом часу її зберігання.
Копія рішення Новоселицького районного суду від 27 травня 1969 року також не збереглася в архіві Новоселицького РВ ДРАЦС, що вбачається з відповіді відповідача №1934/26.7-13 від 27.08.2021 року .
Вирішуючи дану позовну заяву, суд виходить з того, що згідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Враховуючи ту обставину, що згідно діючих на сьогоднішній день Правил державної реєстрації актів громадського стану в Україні для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу за рішенням суду прийнятим до введення в дію цих Правил необхідна належним чином завірена копія рішення суду про розірвання шлюбу, якої фактично не має, то суд виходячи із вимог законодавства діючого на час отримання ОСОБА_2 свідоцтва про розірвання шлюбу, яке надавало можливість і позивачу ОСОБА_1 право отримати свідоцтво про розірвання шлюбу без надання органу РАЦС копії рішення суду про розірвання шлюбу, вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача видати позивачу свідоцтво про розірвання шлюбу, оскільки остання на час розірвання шлюбу мала право на отримання такого свідоцтва без надання копії рішення суду про розірвання шлюбу.
Отримання свідоцтва про розірвання шлюбу необхідне позивачу для оформлення пенсії, а позовні вимоги є визнанням її порушеного права на отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, що є належним способом захисту її порушеного права відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України.
На підставі ст.ст. 12, 13, 15, 16, 273 ЦК України, глави 3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, суд керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 12, 13, 19, 81, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Зобов`язати Новоселицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) видати ОСОБА_9 свідоцтво про розірвання шлюбу за рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 травня 1969 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.