Провадження № 2/686/4257/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі судового засідання Лазоренко К.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

та відповідачів ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до управління житлової політики і майна Хмельницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання частково недійсною приватизацію квартири. визнання частково недійсним та скасування розпорядження про надання в приватну спільну власність квартири та свідоцтва про право власності на житло,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління житлової політики і майна Хмельницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання частково недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 , в частині її приватизації позивачем; визнання частково недійсним та скасування розпорядження відділу приватизації міськвиконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 6 січня 1998 року №20309 в частині надання в приватну спільну власність позивачу даної квартири; визнання частково недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 6 січня 1998 року на вказану квартиру, видане відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому на підставі розпорядження від 6 січня 1998 року №20309 в частині надання в приватну спільну власність позивачу цієї квартири, посилаючись на те, що її мати ОСОБА_4 , яка діяла від імені позивача, до кінця не усвідомлювала змісту та наслідків такої приватизації, мала право розпоряджатись майном, а не її правом на приватизацію житла. Крім того, також порушено її право на приватизацію у передбачених законом нормах.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали.

В судовому засіданні представник відповідача управління житлової політики і майна Хмельницької міської ради проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач на час приватизації, була неповнолітньою та членом сім`ї ОСОБА_4 , а тому її згоди на приватизацію житла не потрібна.

В судовому засіданні в ідповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проти позову не заперечують, посилаючись на його обгрунтованість.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що 12 грудня 1997 року ОСОБА_4 звернулась до відділу приватизації міськвиконкому із заявою про передачу в спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 . Вказану заяву було підписано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та неповнолітньою ОСОБА_1 . До вказаної заяви було додано довідку про склад сім`ї, до якого входили вказані особи.

Розпорядженням відділу приватизації міськвиконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 6 січня 1998 року №20309 передано в спільну сумісну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , на прохання ОСОБА_4 .

На підставі даного розпорядження цього ж дня відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому видано свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності вищезгаданим особам.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ст. 9 ч. 3 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 5 ч. 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до вимог ст. 8 ч. 2 цього Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до вимог ст. 14 ч. 1 ЦК УРСР за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Відповідно до вимог ст. 17 ч. 1 ЦК УРСР місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час приватизації їй виповнилось 14 років. Вона постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1 , була членом сім`ї заявниці ОСОБА_4 - її матері, яка діяла в її інтересах відповідно до вимог закону.

Разом з тим, ні позивач, ні її представник не зазначили, які дії відповідачів вчинені всупереч вимогам закону з цього приводу.

Також, слід зазначити, що розпорядженням відділу приватизації міськвиконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 6 січня 1998 року №20309, як і свідоцтвом про право власності на житло від 6 січня 1998 року, в приватну спільну власність позивачу квартира АДРЕСА_1 , не надавалась. Однак, такі вимоги ставить в позові позивач: п. п. 2 та 3 резолютивної частини позовних вимог.

Крім того, відповідно до вимог ст. 3 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Таким чином, приватизація вказаного житла відбулась в межах передбачених законом нормах.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 14 ч. 1, 17 ч. 1 ЦК УРСР, ст. 9 ч. 3 ЖК України, ст. ст. 3, 5 ч. 5, 8 ч. 2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду , суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до управління житлової політики і майна Хмельницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання частково недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 , в частині її приватизації ОСОБА_1 . визнання частково недійсним та скасування розпорядження відділу приватизації міськвиконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 6 січня 1998 року №20309 в частині надання в приватну спільну власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , визнання частково недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 6 січня 1998 року на квартиру АДРЕСА_1 , видане відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому на підставі розпорядження від 6 січня 1998 року №20309 в частині надання в приватну спільну власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

12.09.2022