ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5836/22 Справа № 199/4667/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2022 року у справі за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заінтересована особа ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначило, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2015 року у справі №199/4667/15-ц з АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму депозиту в розмірі 14 800 доларів США та суму процентів в розмірі 1 531,90 доларів США.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03 березня 2018 року було прийнято до виконання виконавче провадження №50164063 про примусове стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 16 331,09 доларів США, відповідно до виконавчого листа №199/4667/15-ц, виданого 18 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська.

20 квітня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» добровільно виконало рішення суду у справі №199/4667/15-ц, що підтверджується платіжними дорученнями від 20 квітня 2013 року №I0420S9A4X, № 8403 та №8404, відповідно до яких:

- перераховано стягувачу суму депозиту в розмірі 14 800 доларів США;

- перераховано стягувачу суму процентів в розмірі 1 233,18 доларів США, за врахуванням податку на доходи фізичних осіб за ставкою, передбаченою ст.167 Податкового кодексу України;

- від імені та за рахунок стягувача Банком як податковим агентом перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою, передбаченою ст.167 Податкового Кодексу України, в розмірі 298, 72 долари США.

З огляду на фактичне та повне виконання рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» 05 травня 2022 року звернулося із заявою до відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закриття виконавчого провадження, що підтверджується копією опису та накладної. Вказану заяву Відділом було отримано 09 травня 2022 року.

Однак, станом на 23 травня 2022 року будь-якої відповіді отримано не було, а виконавче провадження не закрито.

У зв`язку з чим, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. в частині невиконання вимог заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про закриття виконавчого провадження №50164063, а також зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №50164063.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2022 року скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В., яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №50164063, та зобов`язати усунути порушення. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця в повному обсязі.

АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до ст.360 ЦПК України, подало відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2015 року у справі №199/4667/15-ц з АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму депозиту в розмірі 14 800 доларів США та суму процентів в розмірі 1 531,90 доларів США.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03 березня 2018 року було прийнято до виконання виконавче провадження №50164063 про примусове стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 16 331,09 доларів США, відповідно до виконавчого листа №199/4667/15-ц, виданого 18 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська.

20 квітня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» добровільно виконало рішення суду у справі №199/4667/15-ц, що підтверджується платіжними дорученнями від 20 квітня 2013 року №I0420S9A4X, № 8403 та №8404, відповідно до яких:

- перераховано стягувачу суму депозиту в розмірі 14 800 доларів США;

- перераховано стягувачу суму процентів в розмірі 1 233,18 доларів США, за врахуванням податку на доходи фізичних осіб за ставкою, передбаченою ст.167 Податкового кодексу України;

- від імені та за рахунок стягувача Банком як податковим агентом перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою, передбаченою ст.167 Податкового Кодексу України, в розмірі 298, 72 долари США.

05 травня 2022 року, з огляду на фактичне та повне виконання рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося із заявою до відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закриття виконавчого провадження, що підтверджується копією опису та накладної. Вказану заяву Відділом було отримано 09 травня 2022 року. Однак, станом на 23 травня 2022 року, будь-якої відповіді отримано не було, а виконавче провадження не закрито.

Задовольняючи частково скаргу на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником за допомогою належних та допустимих доказів, перевірених в судовому засіданні, підтверджено, що АТ КБ «ПриватБанк» при добровільному виконанні рішення суду, в силу вимог Податкового кодексу України, як податковий агент правомірно та підставно здійснив сплату передбачених законодавством податків, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку з доходів фізичних осіб. Об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Підпунктом 170.4.1. пункту 170.4 статті 170 ПК України зазначено, що податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування.

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи кошти у вигляді відсотків, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Подібні за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах були викладені у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц (провадження №61-14794св18) та постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №523/14396/19 (провадження №61-10657св20).

У справі, що переглядається, АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з позицією державного виконавця про те, що з боржника необхідно стягувати суму, зазначену в рішенні суду без відрахування від вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність в рішенні суду вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів не є підставою для невиконання Банком функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством.

Разом з тим, такий висновок суду першої інстанції узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду, зокрема, від 16 квітня 2019 року у справі №820/3747/18, від 25 квітня 2019 року у справі №820/5002/16 та від 05 серпня 2020 року у справі №817/893/17.

У своїй апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував, що оскаржувані дії державного виконавця відносяться до дискреційних повноважень Міністерства юстиції України.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У той же час суд не може підміняти державний орган, дії, бездіяльність якого оскаржуються, приймати замість нього рішення, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення скарги АТ КБ «ПриватБанк», а саме в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №50164063. При цьому, відмовив у задоволенні вимоги скаржника про зобов`язання головного державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки чинне процесуальне законодавство України не наділяє суди повноваженнями щодо зобов`язання державних виконавців вчиняти або утриматися від вчинення певних виконавчих дій, що не звільняє державного виконавця від обов`язку усунути порушення, встановлені судовим рішенням.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, оскільки районний суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу, надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, а тому доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної скарги не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова