РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова особі судді Гладишева Х.В.

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.

позивач - не з`явився

представник позивача не з`явився

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

встановив:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення боргу за розпискою в сумі 4088,84 доларів США, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 04.09.2020 року ним особисто передано в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, що еквівалентно 110763,20 грн. по курсу НБ України станом на 04.09.2020 року з умовою повернення коштів до 01.03.2021 року. Передання коштів підтверджується розпискою відповідача. Ствердив, що позичені кошти не повернуті, хоча термін їх повернення закінчився, а відповідач ухиляється в добровільному порядку повернути кошти, що й стало причиною звернення до суду із вказаним позовом.

Відзив на позов не подано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_3 від 11.01.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

На підставі розпорядження в.о.керівника апарату Турчак М. №53/Р від 22.06.2022 року у зв`язку з увільненням судді ОСОБА_3 від виконання обов`язків з 09.03.2022 року у зв`язків з укладенням контракту про проходження служби у військовому резерві ЗСУ (наказ №44/к від 04.03.2022 року)на виконання рішення зборів суддів №3 від 17.06.2022 року та подання помічника судді Максимович М.М. №62/22 від 22.06.2022 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2022 року справу передано в провадження судді Гладишевої Х.В.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Гладишевої Х.В. від 30.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду.

06.10.2022 року представник позивача адвокат Приймак В.О. подав клопотання про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. При цьому просить стягнути з відповідача судові витрати, які складається із витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та 1099,90 грн. судового збору та 22,45 грн. комісія.

05.12.2022 року в судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача адвокат Приймак В.О. подав клопотання, в якому просив позов задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності та без позивача. Зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 19.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 04.09.2020 року отримав в борг у ОСОБА_1 4000,00 доларів США що еквівалентно 110763,20 грн., по курсу НБ України станом на 04.09.2020 року, із зобов`язанням повернути до 01.03.2021 року.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики у встановлений строк не виконав, позику в строк 01.03.2021 року не повернув.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначила, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначила, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Як Відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вона виконувала свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надала.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено, що відповідно до розписки від 19.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 04.09.2020 року отримав в борг у ОСОБА_1 4000,00 доларів США що еквівалентно 110763,20 грн., по курсу НБ України станом на 04.09.2020 року, із зобов`язанням повернути до 01.03.2021 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою відповідача, долученою до матеріалів справи.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 ЦК України викладено Верховним Судом України в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та Верховним Судом в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 755/11600/18.

Доказів повернення відповідачем отриманих від позивача коштів суду не надано, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 4000 тис. доларів США основного боргу є підставною.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за розпискою у сумі 4000 доларів США. Термін повернення позики встановлено сторонами до 01.03.2021 року. Разом з тим, кошти відповідачем повернуті не були. Таким чином, кошти у сумі 4000 доларів США є простроченою сумою заборгованості, від якої повинні визначатися 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що згідно розрахунку суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми становить 88,44 долари США.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Супрім», в особі керуючого бюро, адвоката Приймака В.О., укладено договір про надання правової допомоги.

Як вбачається зі змісту даного договору сторони погодили об`єм та характер правової допомоги, додатковий обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим договором визначений у відповідних додаткових угодах та додатках.

Як вбачається з актів приймання-передачі наданих послуг від 19.11.2021 року та від 03.10.2022 року на виконання умов п.4.2 договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 року клієнт ОСОБА_1 сплатив гонорар на користь адвокатського об`єднання «Супрім» в розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст.1 Закону України « Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, встановлені судом взаємовідносини сторін, врегульовані та чітко визначені законом, висновки суду про необхідність та підстави задоволення вимог позивача, враховуючи критерії підходу до визначення розміру судових витрат у практиці Європейського суду з прав людини та висновках Верховного Суду, які, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, мають враховуватися судом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, предмет позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн..

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається із квитанції про сплату №97264 від 25.11.2021 року позивач за подання позовної заяви сплатив 1122,35 грн..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) доларів США основного боргу та три проценти річних в розмірі 88 (вісімдесят вісім) доларів США 44 центи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1099 (одна тисяча дев`яносто дев`ять) грн. 90 коп. та 22 (двадцять дві) грн. 45 коп. комісії, а разом 1122 (одна тисяча сто двадцять дві) грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Гладишева Х.В.