Провадження № 2/686/5387/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О. В.

при секретарі Колісник Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в порядку

ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник - Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, представник - Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди завданої порушенням його права на судовий захист шляхом удаваного формалізованого правосуддя, направленого на ухилення від здійснення правосуддя та безпідставного, без наведення математичного розрахунку, зменшення розміру моральної шкоди перевищенням посадових повноважень посадовими особами Верховного суду, а саме суддями Синельниковим Є.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в постанові ВС від 03 серпня 2022 року у справі №686/25511/20.

Просить стягнути з Держави Україна на його користь моральну шкоду в розмірі 5000000,00 гривень, завданої йому порушенням його права на судовий захист.

На обґрунтування свого позову вказав, що 3 серпня 2022 року Верховний суд скасував постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі №686/25511/20 з підстав її незаконності. При цьому, посадові особи Верховного суду порушили, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом принцип диспозитивності, перевищили наданні їм повноваження, безпідставно зменшили розмір відшкодування без письмової заяви відповідача та без доказів, що моральна шкода завдана йому не з вини відповідача. Самостійно за власною ініціативою, зменшуючи розмір відшкодування Верховний Суд зобов`язаний був надати йому розрахунок зменшення моральної шкоди, яка йому завдана, адже в силу чинного законодавства держави України він не наділений таким правом. Окрім цього, Верховний Суд застосував тактику терору та помсти споконвічному українцю шляхом невизнання правосуб`єктності у вигляді безпідставного залучення інших суб`єктів права, а саме ДКСУ та стягнення з іншого суб`єкта права Державного бюджету України через ДКСУ завданої йому моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень, адже в позові він просив стягнути моральну шкоду з держави України.

Заявлений розмір моральної шкоди сформований за його внутрішнім переконанням, визначений у відповідності до принципу еквівалентності правопорушення виходячи з обставин конкретної справи, який неможливо арифметично розрахувати та буде достатнім покриттям і справедливою сатисфакцією в розумінні ЄСПЛ.

Позивач направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, направив відзив в якому вказав, що проти задоволення позову заперечує. Згідно з позицією, висловленою в постанові Великої Падати Верховного суду від 08.12.2019 року у справі №688/2470/16-ц Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій /бездіяльності іншого суду, вчинених під час розгляду ним справи, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи. І хоча позивач не заявляє вимогу про визнання протиправними дій суду-відповідача, вважаючи таку протиправність підставою позову, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що вирішення завданої до суду відповідача вимоги про відшкодування ним збитків і моральної шкоди, завданих протиправними, на думку позивача, діями судді передбачатиме оцінку таких дій, що є втручанням у здійснення правосуддя судом відповідачем. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суді та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законом. Оскільки спір в частині вимог до суду не можна розглядати за правилами цивільного судочинства та взагалі такий спір не підлягає судовому розгляду, провадження у цій справі за позовом до Верховного Суду підлягає закриттю. Крім того, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі зазначених норм.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що Постановою Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №686/25511/20 стягнуто з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 гривень .

Статтею 56 Конституції України, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 5 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

За змістом приписів ст.ст. 1173, 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування чи посадових осіб цих органів, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України, держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

З наведеного слідує, що відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя може бути лише держава, яка бере участь у справі як сторона у цивільному процесі через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Відповідно до положень Конституції України та Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя.

Позивачем не обґрунтовано залучення Верховного Суду в якості представника держави у даній справі.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що зменшенням розміру моральної шкоди при прийнятті рішення судом, призвело до його душевних страждань.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що відносно ОСОБА_1 - Верховним Судом були вчинені неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням останньому моральної шкоди.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, представник - Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.15, 23, 22, 1166,1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 15, 81, 258, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, представник - Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1

Відповідач: Держава Україна, представник Верховний Суд, 01043

м. Київ вул.. П.Орлика,8.

Повний текст рішення складено 14.11.2022 року.

Суддя: