КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/22527/21

02 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Воронкова Олексія Михайловича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Романишеної І.П., за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Воронкова Олексія Михайловича про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житла спільною сумісною власністю,-

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання житла спільною сумісною власністю, в якому просив визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю; встановити, що його частка у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 складає 1/2 даної квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житла спільною сумісною власністю залишено без розгляду, з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

У липні 2022 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Воронкова О.М. про компенсацію судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 27 755,53 грн.

Заява мотивована тим, що зі сторони позивача та його представника вбачається протягом усього розгляду справи (як в підготовчому провадження, так і під час розгляду справи по суті) систематичне зловживання своїми процесуальними правами та незацікавленість у розгляді справи, ініціатором звернення із позовом яким є саме позивач. В результаті зазначених дій позивача та його представника, відповідачем були понесені судові витрати в розмірі 27 755,53 грн., які мають бути покладені саме на позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат з ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житла спільною сумісною власністю відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Воронков О.М звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про компенсацію судових витрат задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що заява про компенсацію судових витрат мотивована систематичним зловживанням позивачем процесуальними правами, що виражалось у заявленні необґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, свідоме не ознайомлення з відзивом відповідача та не отримання його у відділенні поштового зв`язку, повторні неявки в судові засідання, а тому висновки суду про те, що клопотання не містить доводів необґрунтованості дій позивача є помилковими.

Вказував на те, що висновки викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, оскільки залишаючи позовну заяву без розгляду, суд встановив факти безпідставного ігнорування позивачем судових засідань.

Посилався на те, що саме через нехтування та зловживання позивачем своїми правами позовна заява була залишена без розгляду, в той час як витрати зі сторони відповідача були вже понесені та мали б бути стягнені з позивача у випадку відмови у задоволенні позову. У зв`язку з чим, відповідач має право у даному випадку на компенсацію таких витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Зауважував, що сама по собі позовна заява, яка була залишена без розгляду, має очевидно штучний характер та є абсолютно безпідставною, що також є зловживанням правами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Воронков О.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Мельниченко С.О. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житла спільною сумісною власністю залишено без розгляду, з підстав передбачених, у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача та його представника в судове засідання, які не повідомили причину неявки (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Представник відповідача, після залишення позовної заяви без розгляду, 11 липня 2022 року звернувся до суду першої інстанції з заявою про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок залишення позову без розгляду.

Представництво інтересів відповідача в суді першої інстанції здійснювалося на підставі договору про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва № 21/21В від 21 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Воронковим О.М.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надано до суду копію договору про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва № 21/21В від 21 вересня 2021 року; оригінал додатку № 1 від 21.09.2021 року до договору про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва № 21/21В від 21 вересня 2021 року; оригінал рахунку від 13.12.2021 року на суму 20 000,00 грн. за послуги згідно договору про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва № 21/21В від 21 вересня 2021 року; копію акту від 16.12.2021 року про приймання виконаних робіт на суму 20 000,00 грн.; копію платіжного доручення № 1DBP4492M від 15.12.2021 року.

Крім того, на підтвердження понесених витрат, пов`язаних із переїздом представника відповідача у місто Київ на судові засідання та назад з міста Києва, було надано до суду копії залізничних квитків.

На підтвердження понесення поштових витрат, суду було надано копії поштових квитанцій.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника відповідача про компенсацію судових витрат пов`язаних з розглядом справи, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено, що позивач діяв недобросовісно, зловживав своїми процесуальними правами та подав до суду необґрунтований позов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 2 ст. 133 ЦПК).

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони(ч. 1 ст. 138 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

Згідно з частиною 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Разом з тим, необхідною умовою для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду є доведення факту вчинення позивачем (заявником) необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Аналіз процесуальної норми вказує на те, що для стягнення компенсації здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив завідомо безпідставний позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц та в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості скарги.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які не підтверджені будь-якими доказами та ґрунтуються на припущеннях, що заявник знав про безпідставність позову та без мети відновлення свого порушеного права звернувся до суду із необґрунтованим позовом.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим кодексом порядку.

Відтак, сам факт звернення позивача до суду з даним позовом - не може вважатись необґрунтованими діями в розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Не можуть вважатися необгрунтованими діями в розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України неявка позивача та його представника в судові засідання.

Згідно з ч. 3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом. Отже, подання позову не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, які не містять обмежень в його реалізації. Аналогічно, участь сторони у судовому засіданні - це право, а не обов`язок. Наслідки ж неявки позивача без поважних причин врегульовані положеннями ЦПК України.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даній справі не доведено, а судом не встановлено факту вчинення з боку позивача та його представникадій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст..ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Воронкова Олексія Михайловича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2022 року.

Головуючий: Судді: