ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5384/22 Справа № 199/5471/21 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (т. 1 а.с. 2-7), посилаючись на те, що з 07.04.2016 року він працював у регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», на посаді начальника відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації, що підтверджується записом в трудовій книжці.

22 квітня 2021 року йому було надано для ознайомлення «Повідомлення» без дати та номеру за підписом заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики І.Л.Литвинової, де вказано, що на підставі наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 23 березня 2021 року № 129/Н «Про ліквідацію структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», посада, яку займав ОСОБА_1 , скорочується і він буде звільнений не раніше ніж через два місяці після ознайомлення з даним повідомленням. Також позивачу було запропоновано перелік вакантних посад лише структурних підрозділів регіональної філії «Придніпровська залізниця» без урахування апарату регіональної філії, згідно з Додатком 1.

Таким чином, позивач вважає, що фактично його було попереджено про звільнення з 22 червня 2021 року та надано двохмісячний строк для працевлаштування на одній з вакантних посад.

20 травня 2021 року ОСОБА_1 було надано для ознайомлення «Повідомлення про звільнення друге» без дати та номеру за підписом заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики І.Л.Литвинової. Цим повідомленням, на думку позивача, йому вдруге повідомлялося про те, що на підставі наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 23 березня 2021 року № 129/Н «Про ліквідацію структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», посада, яку він займав, скорочується та він буде звільнений, але не через два місяці, як це було зазначено в Повідомленні-1, а у строки, згідно чинного законодавства.

Згідно з Додатком № 1 до Повідомлення-2 позивачу було запропоновано для працевлаштування перелік вакантних посад апарату регіональної філії «Придніпровська залізниця» на 3 аркушах та та перелік вакантних посад структурних підрозділів регіональної філії «Придніпровська залізниця» згідно Додатку № 2 до повідомлення.

Таким чином, як вказує позивач, фактично даним Повідомленням-2 його 20 травня 2021 року вдруге попереджено про наступне звільнення не раніше 20 липня 2021 року та надано для працевлаштування перелік вакантних посад.

Знову було надано не весь перелік вакантних посад по підприємству - АТ «Українська залізниця», а лише перелік вакантних посад регіональної філії і навіть не всіх структурних підрозділів. Після ознайомлення з вказаним переліком вакантних посад апарату та структурних підрозділів Регіональної філії «Придніпровська залізниця», ОСОБА_1 була подана відповідь від 21 травня 2021 року про те, що він зацікавлений у працевлаштуванні на Українській залізниці, але із запропонованих вакантних посад в 13 структурних підрозділах рівню його поточної посади відповідають лише 4, а по іншим структурним підрозділам перелік вакантних посад не надано.

04 червня 2021 року ОСОБА_1 було вручено для ознайомлення «Повідомлення про звільнення третє» без дати та номеру за підписом заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики І.Л.Литвинової, де повідомлено про скорочення його посади та наступне звільнення у строки згідно чинного законодавства із наданням переліку вакантних посад апарату регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Як зазначається в позові з посиланням на вимоги ст. 492 КЗпП України», вказаним Повідомленням-3 позивача фактично було попереджено про звільнення не раніше 04 серпня 2021 року та надано двомісячний строк для працевлаштування на одній з вакантних посад за переліком згідно Додатку № 1 до Повідомлення-3.

22 червня 2021 року ОСОБА_1 було ознайомлено з Наказом регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № НОК-854/ОС від 22 червня 2021 про звільнення з посади начальника відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації згідно п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у зв`язку зі скороченням штату.

Позивач вважає, що відповідачем, при звільненні його із займаної посади було порушено вимоги ст. 492 Кодексу Законів про працю України.

На думку позивача, обов`язок щодо працевлаштування працівника означає не просто запропонувати одну чи декілька вакансій, а всі можливі вакансії для того, щоб створити якомога більше можливостей для працевлаштування особи.

У даному ж випадку, позивачу три рази пропонували не всі посади, які є вакантними на АТ «Українська залізниця», внаслідок чого вважає, що відповідач належним чином не виконав свого обов`язку щодо його працевлаштування. Крім того, відповідач тричі змінював умови звільнення, а саме: три рази попереджав позивача про наступне вивільнення і кожного разу надавав двомісячний строк для працевлаштування, у зв`язку з чим позивачу не зрозуміло з якої саме дати попередження рахувати двомісячний строк для наступного вивільнення, оскільки всі три попередження є офіційними та наданими йому на виконання ст. 49-2 КЗпП України під підпис.

ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач не дотримався передбаченого законом порядку звільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також при звільненні його із займаної посади було порушено вимоги ст. 43 Кодексу Законів про працю України, оскільки згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників із причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше, ніж за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їхньої кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків.

Членство ОСОБА_1 у профспілковій організації підтверджується листом первинної профспілкової організації регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 14.07.2021 року № 11/21.

Як вбачається з Наказу № НОК-854/ОС від 22 червня 2021 року, графа «Узгодження звільнення з профспілковою організацією» є незаповненою, що свідчить про те, що первинна профспілкова організація підприємства, а саме первинна профспілкова організація регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» не надавала згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Усі вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про недотримання відповідачем при звільненні позивача ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України, процедури звільнення працівника, передбаченої ст. ст. 43, 492 КЗпП України.

Таким чином, позивач вважає своє звільнення із займаної посади на підставі Наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» № НОК-854/ОС від 22 червня 2021 року таким, що суперечить нормам чинного законодавства про працю, що є наслідком для поновлення на роботі.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З посиланням на зазначені вимоги законодавства, позивач просив стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення суду, виходячи із середньоденної заробітної плати 883 грн 92 коп * 233 дні = 205 953 грн 36 коп (станом на 25.05.2022 року).

Також позивач зазначив, що неправомірним звільненням його із займаної посади відповідач завдав йому суттєвої моральної шкоди, він зазнав значних моральних страждань, у зв`язку з переживанням з приводу втрати роботи суттєво погіршився психічний стан здоров`я, сталося погіршення апетиту та сну, почалися нервові зриви, що призвело до погіршення взаємовідносин в родині. Порушення прав при звільненні вимагало докладання значних додаткових зусиль для організації нормального життя та поновлення порушеного права, а саме, замість запланованої відпустки з родиною позивач повинен був вживати заходів щодо оскарження протиправного наказу та поновлення на роботі, здійснювати пошук фахівця в галузі права, писати заяви відповідачу, готувати документи до суду, знаходити засоби для існування та матеріального забезпечення сім`ї, що в цілому значно впливало та погіршувало його самопочуття.

З посиланням на ст. 2371 КЗпП України, позивач просив відшкодувати йому завдану незаконним звільненням моральну шкоду, та стягнути на його користь з відповідача 10 000 гривень.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено в повному обсязі.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Стягнуто із АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 108 707,95 грн.

Стягнуто із АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто із АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 724,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 9 600,41 грн (т. 2 а.с. 110-118).

Не погодившись з таким рішенням, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також ненадання належної оцінки всім доказам, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 126-133).

Позивач по справі ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі Наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» № НОК-854/ОС від 22 червня 2021 таким, що суперечить нормам чинного законодавства про працю.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 07.04.2016 року працював у регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», на посаді начальника відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації, що підтверджується записом в трудовій книжці (т. 1 а.с. 11-12) та наказами (т. 1 а.с. 71-72).

Наказом АТ «Українська залізниця» № 129/Н від 23.03.2021 року ліквідовано та вилучено зі штатного розпису апарату управління регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 22.06.2021 року структурний підрозділ «Служба реформування тка регіональної координації» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» загальною чисельністю 9 шт.од. Відповідно до додатку зі скороченням посад (т. 1 а.с. 74-75).

22 квітня 2021 року позивач отримав для ознайомлення «Повідомлення» без дати та номеру за підписом заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики І.Л.Литвинової, де було вказано, що на підставі наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 23 березня 2021 року № 129/Н «Про ліквідацію структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», посада, яку займав ОСОБА_1 , скорочується та він буде звільнений не раніше ніж через два місяці після ознайомлення з даним повідомленням. Також позивачу було запропоновано перелік вакантних посад (т. 1 а.с. 14-25, 82-93).

Таким чином, фактично позивача було попереджено про звільнення з 22 червня 2021 року та надано двохмісячний строк для працевлаштування на одній з вакантних посад.

20 травня 2021 року ОСОБА_1 було надано для ознайомлення «Повідомлення про звільнення друге» без дати та номеру за підписом заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики І.Л.Литвинової. Цим повідомленням повідомлялось про те, що на підставі наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 23 березня 2021 року № 129/Н «Про ліквідацію структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», посада, яку він займав, скорочується та він буде звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у строки, згідно чинного законодавства. Для працевлаштування позивачу було запропоновано додатковий перелік вакантних посад згідно з Додатком № 1 та Додатком № 2, а також вакансії по АТ «Укрзалізниця» надіслано йому на електронну адресу для ознайомлення. Про рішення щодо працевлаштування АТ «Укрзалізниця» просило повідомити позивача до 14:00 21 травня 2021 року (т. 1 а.с. 26, 94).

Згідно з Додатком № 1 до Повідомлення-2 позивачу було запропоновано для працевлаштування перелік вакантних посад апарату регіональної філії «Придніпровська залізниця» на 3 аркушах та перелік вакантних посад структурних підрозділів регіональної філії «Придніпровська залізниця» згідно Додатку № 2 до повідомлення (т. 1 а.с. 27-41, 95-108).

Також, вакансії по АТ «Укрзалізниця» надіслано позивачу на його електронну адресу для ознайомлення (т. 1 а.с. 109-171).

21 травня 2021 року від позивача на ім`я заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики Литвиновій І.Л. було подано лист в якому останній повідомляє про те, що друге повідомлення отримано ним 20.05.2021 року з переліком вакантних посад. Також зазначає, що додаток № 1 вакантних посад апарату регіональної філії «Придніпровська залізниця» на 3 арк. містить вакантні посади 13 структурних підрозділів, 4 посади з наведених відповідають рівню або вище його поточної посади, проте, у зазначеному додатку цікаві йому посади відсутні. Інформація щодо наявності вакансій в інших структурних підрозділах відсутня. Додаток № 2 вакантні посади структурних підрозділів регіональної філії «Придніпровська залізниця» на 11 арк. містить посади, які його не зацікавили. Перелік вакансій по АТ «Укрзалізниця», який він отримав в електронному вигляді, містить 7 574 сторінок і потребує додаткового часу для розгляду. Крім того, зазначив, що він зацікавлений у роботі на Українській залізниці (т. 1 а.с. 172).

16 червня 2021 року ОСОБА_1 було вручено для ознайомлення «Повідомлення про звільнення третє» без дати та номеру за підписом заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики І.Л.Литвинової, де повідомлено про скорочення його посади та наступне звільнення у строки згідно чинного законодавства із наданням переліку вакантних посад апарату регіональної філії «Придніпровська залізниця». Також, вакансії по АТ «Укрзалізниця» надіслано позивачу на його електронну адресу для ознайомлення. Крім того, було зазначено прохання повідомити рішення позивача щодо працевлаштування (т. 1 а.с. 42-48, 173-232).

22 червня 2021 року Наказом (розпорядженням) регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № НОК-854/ОС від 22 червня 2021 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації, згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у зв`язку зі скороченням штату. У цей же день ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом, про що свідчить його підпис. Відмітка щодо узгодження звільнення з профспілковою органзацією відсутня (т. 1 а.с. 13, 73).

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з системного тлумачення частин першої та другої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначеного вище не врахував, тому дійшов помилкового висновку, що відповідач не виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, оскільки не запропонував йому наявні на підприємстві вакантні посади.

Разом з тим, як видно з доказів наявних в матеріалах справи позивачу неодноразово пропонувались вакантні посади, які були на підприємстві в період вручення повідомлення про звільнення і до ухвалення наказу про звільнення та які відповідали кваліфікації позивача його освіті, досвіду тощо, проте, позивач фактично відмовився від них, оскільки вони йому не цікаві, що в свою чергу свідчить про те, що звільнення позивача проведено АТ «Українська залізниця» з дотриманням вимог трудового законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватись тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватись, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Аналогічні положення містить ст. 22 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

АТ «Укрзалізниця» з листами від 12.03.2021 року № Н-30/71 та від 11.05.2021 року №НОК-18/546 зверталось до керівництва Первинної профспілкової організації служб регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з метою проведення консультацій направлених на запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення (т. 1 а.с. 76, 78).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

АТ «Укрзалізниця» звернулось до Голови об`єднаної первинної профспілкової організації служб регіональної філії «Придніпровська залізниця» з поданням від 04.06.2021 року № НЗК-7-5/81 про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 79-80).

Вказане вище подання від 04.06.2021 року № НЗК-7-5/81 було розглянуто на засіданні профспілкового комітету об`єднаної первинної профспілкової організації служб регіональної філії «Придніпровська залізниця» 15.06.2021 року, проте, спираючись на відсутність кворуму головою профспілки рішення не було прийнято, через, на його думку, те, що будь-яке рішення прийняте в цей день буде не законним (т. 1 а.с. 81).

Об`єднаною первинною профспілковою організацією служб регіональної філії «Придніпровська залізниця» не повідомлялось АТ «Укрзалізниця», що ОСОБА_1 не є її членом.

Як було встановлено в ході розгляду справи, позивач є членом Первинної профспілкової організації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту з 12.04.2021 року.

Будь-які належні та допустимі докази стосовно того, що АТ «Укрзалізниця було повідомлено про те, що ОСОБА_1 з 12.04.2021 року є членом Первинної профспілкової організації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту в матеріалах справи відсутні.

Лист наданий позивачем Первинної профспілкової організації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту № 11/21 від 14.07.2021 року з якого слідує про те, що на прохання регіональної філії, список членів профспілки в тому числі з даними позивача, як члена профспілки, був наданий на підприємство 26.05.2021 року засобами електронного зв`язку "Лотос" на адресу: Елена А. Канцер/HOT/DNEPR/UKRZAL@UKRZAL (т. 1 а.с. 49) колегією суддів не може вважатись належним та достатнім доказом такого повідомлення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, якіб підтверджували, що вказана електронна адреса є офіційною електронною адресою АТ «Укрзалізниця».

У ході розгляду даної справи ухвалою суду від 22.11.2021 року відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України було запитано згоду Первинної профспілкової організації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту на звільнення ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України.

Первинна профспілкова організація Регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту 10.12.2021 року на адресу заступника директора з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» направлено лист, де було відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з Начальником відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 27-31).

Зі змісту вказаного листа вбачається, що профспілкова організація відмовила в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з мотивів: непроведення консультацій із профспілковою організацією щодо доцільності скорочення займаної позивачем посади і щодо заходів, направлених на запобігання звільнень або зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення негативних наслідків будь-яких звільнень, тобто роботодавцем порушено вимоги ст. 49-4 КЗпП України та ст. 22 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності; неознайомлення ОСОБА_1 із повним списком вакантних посад.

Частинами другою, четвертою і восьмою статті 43 КЗпП України встановлено, що виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Одночасно статтею 252 КЗпП України та частиною третьою статті 41 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Пунктом 10 ст. 247 КЗпП України, ст. 38 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності визначено, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом Професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Разом з тим, згідно з частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України у разі, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 дійшла висновку, що у разі звільнення працівника, який є членом виборного профспілкового органу, без отримання попередньої згоди вищого виборного органу відповідної профспілки суд має зупинити провадження по справі та запитати у відповідного органу згоду на звільнення. Відсутність такого рішення на день звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Зважаючи на висновки Верховного Суду України по справі № 6-703цс15 у постанові від 1 липня 2015 року, у справі № 6-1471цс17 в постанові від 01.11.2017р., суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору. І лише в разі відсутності в такому рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним за умови дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на звільнення працівника суд може зробити лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання (в конкретних справах Верховного Суду України) на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК України є одним з доказів у справі і не має для суду наперед установленого значення), не можна визнати правильним.

Оскільки суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, то перевіряючи обґрунтованість мотивів відмови виборних органів профспілок, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки випливає, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК України 2004 року є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, в якій зазначено, що у висновку від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14 не досліджувалось питання значення терміну «обґрунтованості» або «необґрунтованості» рішення профспілкового комітету. Помилковим є розуміння заявника того, що з аналізу положень КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» можна зробити висновок, що обґрунтованою має бути відмова профспілки саме на звільнення працівника, а не застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, адже у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14 зазначалось, що за аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» необхідно застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. Підстав відступити від такого висновку під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що відмова у наданні згоди Первинної профспілкової організації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту на звільнення ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України є необгрунтованою, оскільки не містить правових підстав такої відмови та зроблена виключно на поясненнях ОСОБА_1 без підтвердження зазначених обставин належними доказами.

Доводи відмови в частині не проведення консультацій з об`єднаною первинною профспілковою організацією служб регіональної філії «Придніпровська залізниця» заходів щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму не є переконливими з огляду на існуючу у об`єднаної первинної профспілкової організації служб регіональної філії «Придніпровська залізниця» можливості ініціювати такі консультації. Доказів ініціативи профспілки щодо проведення консультацій з питання застосування заходів, направлених на залишення працівника ОСОБА_1 на роботі та ігнорування роботодавцем таких пропозицій і вимог профспілкової організації не здобуто в ході розгляду справи в суді першої інстанції і таких даних не представлено в стадії підготовки справи до апеляційного перегляду справи.

Доводи відмови в частині того, що підприємство не зверталось Первинної профспілкової організації Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту з поданням про надання згоди на звільнення позивача є безпідставними, оскільки відповідачу лише під час розгляду справи стало відомо, що позивач є членом вказаної профспілки і доказів які б це спростовували матеріали не містять. Крім того, вказані дії були здійснені на підставі ухвали суду після того, як було встановлено вказану обставину.

Доводи відмови в частині неознайомлення ОСОБА_1 із повним списком вакантних посад є безпідставними та зробленими на припущеннях без наявних на те, що належних та допустимих доказів. Крім того, факт ознайомлення позивача з усіма посадами було встановлено судом апеляційної інстанції за обставин зазначених вище у даній постанові.

Таким чином, відмова виборного органу первинної профспілкової організації і вищого виборного органу у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 не є обґрунтованими, оскільки посилання профспілкового органу на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником по п. 1 ст. 40 КЗпП України є порушенням його законних прав, не знайшло свого підтвердження, з огляду на вищенаведені обставини, з`ясовані в ході апеляційного перегляду справи.

Доводи позивача, що АТ «Укрзалізниця», дізнавшись про належність його до іншої профспілки, яка надала відмову у його звільненні, не мало право застосувати до нього захід звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України є помилковими і такими, що не ґрунтуються на законі, що не визначає безумовний імунітет працівника, що є членом профспілкової організації і членом виборного органу, від звільнення з підстав змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Враховуючи що підприємство намагалося виконати передбачені законом дії з отримання згоди вищого виборного органу, спрямовуючи відповідне подання до об`єднаної первинної профспілкової організації служб регіональної філії «Придніпровська залізниця», що знайшло своє документальне підтвердження, то як вважає колегія суддів, не отримання рішення цього вищого виборного органу, з урахуванням учинених судом першої інстанції дій за ч. 9 ст. 43 КЗпП України щодо усунення процедурних перешкод, само по собі не є безумовною підставою для поновлення позивача на роботі на займаній посаді.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про поновлення на роботі у задоволенні якої позивачу було відмовлено, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні цих вимог.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, прийшов до помилкового висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не необґрунтованими та недоведеними, а доводи апеляційної скарги підтверджують помилковість висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 259,367,374,376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2022 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова