Справа № 152/748/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 листопада 2022 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Роздорожної А.Г.

за участі секретаря судового засідання Одудовського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження по суті цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області

вимоги позивача: про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Костриця В.С.,

представники відповідача головний лікар Чорний В.В. та адвокат Литвинюк М.І.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Позивач звернулася до суду з цим позовом та вказала, що відповідно до наказу № 130 від 4 жовтня 2016 року її було прийнято на роботу в Шаргородську центральну районну лікарню з 4 жовтня 2016 року в загальномединний відділ провізором. Правонаступником Шаргородської центральної районної лікарні було Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська центральна районна лікарня», а з січня 2021 року Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області. В період з жовтня 2017 року по 24 грудня 2020 року позивач перебувала у відпустках - дородовій, післяродовій та по догляду за дитиною до 3-х років. Перед першою відпусткою позивач здійснила передачу медичних препаратів та виробів медичного призначення по складах і ключі від них (складів), головній медичній сестрі ОСОБА_2 з проведенням у складських приміщеннях повної і детальної ревізії усіх медичних препаратів та виробів медичного призначення. Все було перераховано по кількості та якості і умовам зберігання. При передачі все було звірено по документації, яку позивач вела, в тому числі з бухгалтерією (по залишкам). Позивачу відомо, що у період перебування у відпустках, її обов`язки виконували кілька осіб, а з 2019 року почала працювати ОСОБА_3 .. З 24 грудня 2020 року позивач вийшла на роботу, але її посаду продовжувала займати ОСОБА_3 , яку, на думку позивача, ніхто не мав наміру звільняти. В цей період не було проведено жодної інвентаризації, від жодного із двох закритих складів ключі позивачу не видали і до них в неї особистого доступу не було до кінця січня 2021 року. Частина ліків «зберігалась» при доступі до них багатьох сторонніх осіб. На звернення позивача з приводу впорядкування роботи, належної реакції від відповідальних осіб вона не отримала. У вересні 2021 року в КНП «Шаргородська міська лікарня» були проведені ревізії, які виявили нестачу лікарських препаратів. У зв`язку з цим адміністрація лікарні почала пред`являти позивачу матеріальні претензії. В свою чергу позивач відмовилась проводити будь-які відшкодування, оскільки шкоди ніякої не заподіяла. Постійний тиск на позивача змусив її написати заяви на звільнення, які отримано відповідачем 21 та 22 вересня 2021 року. В першій заяві від 21 вересня 2021 року позивач просила звільнити її з 22 вересня 2021 року за угодою сторін, а у заяві від 21 вересня 2021 року, яку отримано відповідачем 22 вересня 2021 року через «Нову пошту», позивач просила звільнити її за угодою сторін з 8 жовтня 2021 року, тобто, через два тижні, що рівноцінно попередженню про звільнення з роботи за власним бажанням. Оскільки відповідачем тривалий час не дотримувалось чинне, в тому числі трудове законодавство та відсторонення позивача від роботи і передачу матеріальних цінностей тільки ОСОБА_4 , позивач не виходила на роботу, очікуючи наказу на звільнення, згідно з поданими заявами. В подальшому, 8 грудня 2021 року позивач звернулась до суду з відповідним позовом про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії. Вже в ході розгляду справи в суді, наказом № 4 КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 4 січня 2022 року позивача було звільнено з роботи згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри. Отримавши 17 січня 2022 року наказ № 4 КНП «Шаргородська міська лікарня» від 4 січня 2022 року про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП, позивач збільшила свої позовні вимоги та, крім вищевикладених вимог, просила також визнати незаконним наказ №4 КНП «Шаргородська міська лікарня» від 4 січня 2022 року; визнати недійсним та зобов`язати відповідача скасувати запис у трудовій книжці про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП з 4 січня 2022 року. Останні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач звільнив її за вказаною підставою без встановлення її вини. Незважаючи на її звільнення 4 січня 2022 року, трудова книжка позивачу не була вручена. Окрім того, безпідставне звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку із втратою довіри, позбавляло її можливості працевлаштуватись офіційно за наявною професією. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 лютого 2022 року в задоволенні позову до відповідача про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії позивачу було відмовлено повністю. Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2022 року у справі 152/1498/21 частково задоволено її апеляційну скаргу і позовну заяву до відповідача. Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 лютого 2022 року в частині визнання незаконним наказу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 4 січня 2022 року № 4 про припинення трудового договору позивачем, визнання недійсним та зобов`язання скасувати запис у її трудовій книжці про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП від 4 січня 2022 року скасовано та постановлено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги до відповідача про визнання незаконним наказу КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 4 січня 2022 року № 4 про припинення трудового договору із позивачем, визнання недійсним та зобов`язання скасувати запис її трудовій книжці про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП від 4 січня 2022 року задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 4 січня 2022 року №4 про звільнення позивача із займаної посади провізора загально - медичного відділу КНП «Шаргородська міська лікарня» від 4 січня 2022 року, за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП; зобов`язано КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області скасувати запис у трудовій книжці позивача про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП від 4 січня 2022 року. Постанова апеляційного суду набрала чинності.

Відтак позивач вважає, що за вказаних підстав вона залишається на посаді провізора в загальномедичному відділі КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області. 15 липня 2022 року позивачем на ім`я головного лікаря відповідача ОСОБА_5 було подано особисто через в.о. секретаря відповідача, заяву (зверненням) про забезпечення попередньою роботою та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (досудове врегулювання спору), що в свою чергу передбачало в добровільному порядку забезпечення позивача попередньою роботою та винесення відповідних рішень (наказів) і проведення (внесення) записів, в тому числі до трудової книжки, яку позивач вже мала при собі. Ця заява не вирішена відповідачем поданий час, а тому, позивач вважає, що відповідач відмовився добровільно виконувати рішення (постанову) суду від 14 липня 2022 року. Це змусило позивача звертатись за примусовим виконанням постанови апеляційного суду. Позивач зазначає, що відповідно до її трудових прав та чинного законодавства, в тому числі вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян», заява позивача від 15 липня 2022 року на ім`я головного лікаря відповідача ОСОБА_5 про забезпечення попередньою роботою та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (досудове врегулювання спору) не потребувала додаткового вивчення та мала бути розглянута невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня його отримання, тобто до 30 липня 2022 року. Позивач вважає, що відповідь на своє звернення до відповідача вона повинна була отримати до 5 серпня 2022 року.

Відтак позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом про поновлення її на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат. На її думку, відповідач зобов`язаний поновити її на попередній посаді провізора (допустити до попередньої роботи), оскільки наказ про її звільнення скасовано, а також має виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, щонайменше, з 4 січня 2022 року по день поновлення на роботі. Позивач просила: поновити її на посаді провізора загальномедичного відділу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області, з 4 січня 2022 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення її на роботі, що на час подачі позову становить 45203,85 грн та судові витрати; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді провізора загальномедичного відділу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області з 4 січня 2022 року та в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць (а.с.1-7).

2. 6 жовтня 2022 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить поновити її на посаді провізора загальномедичного відділу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області, з 4 січня 2022 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення її на роботі, або розгляду справи в суді, що на 30 листопада 2022 року становитиме 211817,97 грн, а на день розгляду (закінчення розгляду) справи після даної дати - буде подано додатково; стягнути з відповідача на її користь судові витрати відповідно до доказів, що будуть подані в судове засідання та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді провізора загальномедичного відділу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області з 4 січня 2022 року та в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць (а.с.130-134).

3. На підтвердження позовних вимог позивач надала копію наказів (розпорядження), копію трудової книжки, копії табелів обліку використання робочого часу, копії заяв про звільнення, копії пояснювальних записок, копію рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 лютого 2022 року справа №152/1498/21, копію постанови Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2022 року справа №152/1498/21, копію заяви про забезпечення попередньою роботою та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, копію заяви про добровільне виконання рішення суду, копію відомостей про застраховану особу, копію диплому позивача, копію посвідчення про проходження підвищення кваліфікації, копії адвокатських запитів, копії штатних розписів.

4. 11 серпня 2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що не погоджується із даним позовом, вважає його надуманим, безпідставним, поданим із порушенням строку позовної давності, а тому просить відмовити у позовних вимогах. Зазначає, що позивач пропустила місячний строк для звернення з позовом про поновлення на роботі без поважних причин. 4 січня 2022року керівництвом КНП «Шаргородська міська лікарня» був виданий наказ №4 про звільнення позивачки з посади за втратою довіри. Даний наказ вона оскаржила у місячний термін, шляхом збільшення позовних вимог по справі №152/1498/21. 14 липня 2022року Вінницьким апеляційним судом у справі № 152/1498/21 задоволено позов ОСОБА_6 та скасовано наказ від 4 січня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи згідно з пункту 2 частини першої 1 статті 41 КЗпП України. У цій постанові не вказано про поновлення на роботі позивачки та не розглянута вимога ОСОБА_1 про розірвання трудового договору. Крім цього, вважає, що дії ОСОБА_7 вказують на зловживання своїми трудовими правами, а також зазначає, що у попередньому позові ОСОБА_1 ставила вимогу про розірвання трудового договору та від цієї вимоги вона не відмовлялась. Представник відповідача просить застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відмовити їй у позові в повному обсязі (а.с.87-90).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. Разом з позовною заявою позивач подала клопотання про витребування матеріалів справ та допит керівника відповідача, як свідка, в якому просила витребувати з архіву Шаргородського районного суду Вінницької області для огляду в судовому засіданні матеріали справ: №152/1498/21 за ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії; №152/1582/21 за позовом Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків та викликати в судове засідання і допитати в якості свідка головного лікаря КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області ОСОБА_5 (а.с.49-50).

6. 10 серпня 2022 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про застосування строку позовної давності, в якому він вказує, що позивач пропустила місячний строк для звернення з позовом, без поважних причин, оскільки 4 січня 2022 року керівництвом КНП «Шаргородська міська лікарня» був виданий наказ №4 про звільнення позивачки з посади за втратою довіри та даний наказ вона оскаржила у місячний термін шляхом подання позову до Шаргородського районного суду. Позивач мала право збільшити свої позовні вимоги, проте своїм правом вона не скористалась. 14 липня 2022 року Вінницьким апеляційним судом у справі № 152/ 1498/21 задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано наказ від 4 січня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Представник відповідача вважає, що в даному випадку сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Просить застосувати строк позовної давності у даній справі та відмовити позивачу з підстави пропущення без поважної причини місячного строку звернення до суду, згідно статті 233 КЗпП України (а.с.59-61).

7. 9 вересня 2022 року від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить відкласти слухання справи на іншу дату (а.с.93).

8. 12 вересня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с.96-100).

9. 13 вересня 2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, в якій він просить відмовити у даній заяві, у зв`язку з невідповідністю нормам ЦПК України (а.с.112-114).

10. 23 вересня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог, в якій він просить залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 від 12 вересня 2022 року про збільшення позовних вимог (а.с.119).

11. 23 вересня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він просить відкласти розгляд справи, до вирішення питання про об`єднання цієї справи із справою №152/907/22 (а.с.120).

12. 3 жовтня 2022 року від представника відповідача до суду надійшло заперечення проти клопотання позивача, щодо виклику в якості свідка (а.с.128-129).

13. 12 жовтня 2022 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про витребування доказу, в якому він просить витребувати у позивача оригінал трудової книжки для огляду у судовому засіданні (а.с.150).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

14. Ухвалою суду від 8 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати відзив на позовну заяву в строк до 26 серпня 2022 року, а також встановлено позивачу та відповідачу строк до 9 вересня 2022 року для подання відповіді на відзив та заперечень. Витребувано з архіву Шаргородського районного суду Вінницької області матеріали цивільних справ: №152/1498/21 за ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії та №152/1582/21 за позовом Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків для огляду в судовому засіданні. Викликано в судове засідання в якості свідка головного лікаря КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області ОСОБА_5 (а.с.55).

15. Копія позовної заяви з додатками були вручені відповідачу особисто 10 серпня 2022 року (а.с.81).

16. Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року судове засідання відкладено на 11 жовтня 2022 року (а.с.124).

ІV. Пояснення учасників справи.

17. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з мотивів викладених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Представник позивача зауважив, що позовна вимога про поновлення позивача на роботі не була нею заявлена під час розгляду справи №152/1498/21, оскільки вона просила суд розірвати трудовий договір з відповідачем. З 2020 року і по даний час на території України діє карантин, тому відповідно до частини першої статті 233 КЗпП строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відтак позивачем не пропущено строк позовної давності за позовними вимогами.

18. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнають з підстав викладених у відзиві та клопотанні про застосування строків позовної давності, просили відмовити у позові повністю.

V. Фактичні обставини встановлені Судом.

19. Відповідно до копії наказу №130 від 4 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу в Шаргородську центральну районну лікарню з 4 жовтня 2016 року в загальномедичний відділ провізором на 0,5 ставки (а.с.10).

20. Згідно із копією наказу №142 від 1 листопада 2016 року, ОСОБА_1 з 1 листопада 2016 року було переведено з 0,5 ставки на 1,0 ставки (а.с.11).

21. Відповідно до копії трудової книжки, яка відповідає оригіналу, що був наданий ОСОБА_1 під час розгляду справи, ОСОБА_1 4 жовтня 2016 року прийнята на посаду провізора Шаргородської центральної лікарні. 4 вересня 2018 року КП «Шаргородська ЦРЛ» реорганізована шляхом перетворення в КНП «Шаргородська ЦРЛ». 29 січня 2021 року КНП «Шаргородська центральна районна лікарня» перейменована на КНП «Шаргородська міська лікарня». 20 грудня 2021 року зроблено запис про звільнення ОСОБА_1 з посади згідно пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довіри. 4 січня 2022 року у трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено, що запис № 11 недійсний: «Звільнено з посади згідно пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довіри», наказ №4 від 4 січня 2022 року (а.с.12-13).

22. Згідно із копією наказу (розпорядження) №29 від 19 березня 2018 року «Про надання відпустки», ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 5 квітня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

23. Відповідно до копії наказу (розпорядження) №249 §3 від 5 листопада 2020 року «Про вихід з відпустки по догляду», ОСОБА_1 зараховано на роботі з 24 грудня 2020 року, у зв`язку із достроковим закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку (а.с.15).

24. Згідно із копією табелю обліку використання робочого часу за серпень місяць 2021 року, ОСОБА_1 відпрацювала 21 день (а.с.16).

25. Відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу за вересень місяць 2021 року, ОСОБА_1 відпрацювала 8 днів (а.с.16 на звороті).

26. Згідно із копією табелю обліку використання робочого часу за жовтень місяць 2021 року, ОСОБА_1 відпрацювала 11 днів (а.с.17).

27. Відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу за листопад місяць 2021 року, ОСОБА_1 не відпрацювала жодного дня (а.с.17 на звороті).

28. Згідно із копією заяви від 21 вересня 2021 року, ОСОБА_1 просить звільнити її із займаної посади «Провізора» за угодою сторін з 8 жовтня 2021 року (а.с.20).

29. Відповідно до копії заяви від 21 вересня 2021 року, ОСОБА_1 просить звільнити її із займаної посади з 22 вересня 2021 року за угодою сторін, згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 24 грудня по 22 вересня 2021 року терміном вісім календарних днів та 10 календарних днів, як матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік (а.с.21).

30. Відповідно до копії наказу №201 від 21 жовтня 2021 року КНП «Шаргородська міська лікарня» «Про відсторонення від роботи Інни Соєцької», позивача було відсторонено від виконання посадових обов`язків з 21 жовтня 2021 року, тимчасово, до закінчення проведення службового розслідування (а.с.25).

31. Згідно із копією наказу(розпорядження) №4 від 4 січня 2022 року, ОСОБА_1 звільнено з 4 січня 2022 року, з посади провізора загальномедичного відділу КНП «Шаргородська міська лікарня», згідно пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри (а.с.26).

32. Відповідно до копії рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 лютого 2022 року справа №152/1498/21, а саме пунктів 1 та 2, позивач 8 грудня 2021 року звернулася до суду із позовом та вказала, що 4 жовтня 2016 року вона була прийнята на роботу в Шаргородську центральну районну лікарню, в загально-медичний відділ провізором на 0,5 ставки. В період з жовтня 2017 року по 24 грудня 2020 року вона знаходилася у відпустках у зв`язку із вагітністю та пологами та по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Після цього 24 грудня 2020 року позивач приступила до виконання своїх обов`язків. 6 вересня 2021 року головним лікарем ОСОБА_5 було видано наказ №75 «Про проведення позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на складі лікарні». Позивач зазначає, що із цим наказом ознайомлена не була та участі у проведенні інвентаризації не приймала. За результатами проведеної інвентаризації та виявлених фактів нестачі, головним лікарем ОСОБА_5 було видано наказ №76 від 13 вересня 2021 року про проведення службового розслідування», а наказом №79 від 16 вересня 2021 року позапланова інвентаризація медикаментів та медичного інвентарю була продовжена. Позивач, відчуваючи негативне ставлення до себе та намагання керівництва лікарні звинуватити її у нестачі матеріальних цінностей, вирішила звільнитися. 21 вересня 2021 року позивач звернулась до головного лікаря із заявою, в якій просила звільнити її за згодою сторін з 22 вересня 2021 року. Не отримавши на цю заяву ніякої відповіді, позивач вдруге звернулася до головного лікаря лікарні і просила звільнити її з 8 жовтня 2021 року, тобто через 2 тижні після повідомлення про бажання звільнитися. Друга заява також була написана 21 вересня 2021 року. З 8 жовтня 2021 року позивач припинила працювати в КНП «Шаргородська міська лікарня». 15 жовтня 2021 року позивач звернулася до головного лікаря із заявою та просила видати їй трудову книжку та здійснити повний розрахунок. 18 жовтня 2021 року на ім`я позивача був направлений лист головного лікаря, в якому йшлося, що станом на 15 жовтня 2021 року позивач не звільнена з роботи, їй запропоновано узгодити питання недостачі з подальшим вирішення питання про звільнення. Вважаючи, що такими діями відповідач порушує її конституційне право на працю, позивач звернулася до Жмеринської окружної прокуратури. Відповідна заява позивача була перенаправлена прокурором за належністю до управління Держпраці у Вінницькій області. 18 листопада 2021 року на адресу позивача було направлено листа управління Держпраці у Вінницькій області, в якому йдеться, що позивач наказом №201 головного лікаря відсторонена від роботи з 21 жовтня 2021 року тимчасово, до закінчення проведення службового розслідування. При цьому жодної правової оцінки діям керівництва лікарні щодо незаконності відмови звільнити позивача, здійснити з нею розрахунок та видати трудову книжку, не надано. У зв`язку із вищевикладеними обставинами, позивач звернулася до суду та просила: розірвати безстроковий трудовий договір, укладений між нею та відповідачем, зобов`язавши відповідача видати трудову книжку із внесенням запису про звільнення позивача на підставі частини третьої статті 38 КЗпП; зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки видачі їй трудової книжки з 8 жовтня 2021 року по день фактичної видачі трудової книжки; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 10000 грн та всі понесені судові витрати. Отримавши 17 січня 2022 року наказ №4 КНП «Шаргородська міська лікарня» від 4 січня 2022 року про припинення трудового договору із нею та про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП, 25 січня 2022 року позивач збільшила свої позовні вимоги та, крім вищевикладених вимог, просила також визнати незаконним наказ №4 КНП «Шаргородська міська лікарня» від 4 січня 2022 року; визнати недійсним та зобов`язати відповідача скасувати запис у трудовій книжці про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП з 4 січня 2022 року. Ці вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звільнив позивача за вказаною підставою без встановлення її вини. За фактом виявленої недостачі матеріальних цінностей правоохоронними органами внесено відомості до ЄРДР. Винні особи наразі не встановлені. Крім цього, позивач також зазначила, що незважаючи на її звільнення 4 січня 2022 року, трудова книжка їй так і не була вручена. Рішення Шаргородського районного суду в цій справі в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю. Зокрема, вирішуючи вказаний позов, суд констатував, що в даному випадку в діях відповідача були відсутні порушення трудового законодавства, а тому, відповідно і відсутні підстави для припинення трудового договору з ініціативи позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України (пункт 57 рішення по справі №152/1498/21).

33. Згідно із копією постанови Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2022 року справа №152/1498/21, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 лютого 2022 року в частині визнання незаконним наказу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 4 січня 2022 року №4 про припинення трудового договору із ОСОБА_1 , визнання недійсним та зобов`язання скасувати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП від 4 січня 2022 року скасовано та постановлено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області про визнання незаконним наказу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 4 січня 2022 року №4 про припинення трудового договору із ОСОБА_1 , визнання недійсним та зобов`язання скасувати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП від 4 січня 2022 року задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 4 січня 2022 року №4 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади провізора загально - медичного відділу КНП «Шаргородська міська лікарня» від 04 січня 2022 року, за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП. Зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області скасувати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про її звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП від 4 січня 2022 року. В іншій частині рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 09 лютого 2022 року залишено без змін (а.с.34-43).

34. Відповідно до копії заяви від 15 липня 2022 року «Про забезпечення попередньою роботою та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу», ОСОБА_1 звернулася до головного лікаря КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області та просить: забезпечити її попередньою роботою (допустити до попередньої роботи) на посаді провізора в загальномедичному відділі КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області з дня подачі даної заяви, а саме з 15 липня 2022 року; забезпечити проведення комісійного прийому передачі їй матеріальних цінностей (медичних препаратів та виробів медичного призначення) відповідно до встановленого порядку; виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу по 14 липня 2022 року, включно; забезпечити дотримання чинного, в тому числі трудового законодавства та її прав при виконанні нею своїх трудових обов`язків на посаді провізора в загальномедичному відділі КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області; за результатами розгляду даної заяви очікує невідкладні дії з повідомленням (а.с.44).

35. Відповідно до копії індивідуальних відомостей про застраховану особу, ОСОБА_1 за звітний 2021 рік, сплатила страхові внески з січня 2021 року по жовтень 2021 року. За вересень 2021 року сума її заробітку для нарахування пенсії становить 7590,96 грн, а за жовтень 2021 року 3670,47 грн. Відомості про суму її заробітку для нарахування пенсії за листопад та грудень 2021 року - відсутні (а.с.46-48).

36. Згідно із копією сертифікату провізора спеціаліста №231, ОСОБА_1 30 січня 2012 року атестувалась на визначення знань та практичних навичок в атестаційній комісій при Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова і наказом за №36 від 30 січня 2012 їй присвоєно звання провізора-спеціаліста за спеціальністю «Загальна фармація». Сертифікат дійсний до 30 січня 2017 року (а.с.135).

37. Відповідно до копії посвідчення про проходження підвищення кваліфікації до диплому НОМЕР_1 від 31 травня 2017 року, ОСОБА_1 з 3 травня 2017 року по 31 травня 2017 року пройшла навчання з підвищення кваліфікації в інституті підвищення кваліфікації спеціалістів фармації НФаУ, за спеціалізацією «Сучасні аспекти організації роботи фармацевтичних підприємств та контролю якості лікарських засобів» (а.с.136).

38. Згідно із копією адвокатського запиту №03 від 12 вересня 2022 року «Про витребування копії документів та розрахунку (інформації), адвокат Костриця В.С. просить КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області надати копії штатних розписів на 2020-2022 роки (а.с.137-138).

39. Відповідно до копії штатного розпису КНП «Шаргородська міська лікарня» на 1 січня 2020 року, кількість штатних посад провізора загальномедичного відділу становить 2 посади та посадовий оклад становить 4141 грн (а.с.139-141).

40. Згідно із копією штатного розпису КНП «Шаргородська міська лікарня» на 1 січня 2021 року, кількість штатних посад провізора загальномедичного відділу становить 3 посади та посадовий оклад становить 5260 грн (а.с.142-144).

41. Відповідно до копії штатного розпису КНП «Шаргородська міська лікарня» на 1 січня 2022 року, кількість штатних посад провізора загальномедичного відділу становить 3 посади та посадовий оклад провізора визначено у сумі 20020 грн (а.с.145-147).

42. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка головний лікар КНП «Шаргородська міська лікарня» ОСОБА_5 пояснив, що постанова Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2022 року не містила в резолютивній частині вказівку на необхідність поновлення позивача на роботі та здійснення їй виплат за час вимушеного прогулу. Позивач з самого початку бажала звільнитися. Тому він просто виконував постанову суду та скасував запис про звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП.

43. Оцінюючи вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд, відповідно до статей 77, 78, 79 та 80 ЦПК України вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми.

44. Суд при вирішенні даного спору на бере до уваги копію наказу №185 від 7 серпня 2019 року (а.с.18), копію наказу (розпорядження) №272 §2 від 7 грудня 2020 року «Про відміну сумісництва» (а.с.19), копію наказу від 23 вересня 2021 року №80 (а.с.22), копію пояснювальної записки від 24 вересня 2021 року (а.с.23), копію пояснювальної записки від 24 вересня 2021 року (а.с.24), копію заяви від 15 липня 2022 року «Про добровільне виконання рішення суду» (а.с.45), оскільки вказані документи не стосуються цього спору по суті.

VІ. Оцінка Суду.

45. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

46. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

47. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

48. Згідно з частинами першою та другою статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

49. Суд погоджується з позивачем та її представником, що незаконне звільнення працівника є підставою для його поновлення на роботі. В даному випадку незаконність звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП встановлена постановою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2022 року, яка набрала законної сили.

50. Разом з тим, суд також констатує, що 25 січня 2022 року позивач звернулася до суду з позовною вимогою про визнання незаконним та скасування наказу №4 КНП «Шаргородська міська лікарня» від 4 січня 2022 року про припинення трудового договору із нею та про звільнення її за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП, просила скасувати відповідний запис у трудовій книжці. Як видно з копії рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 лютого 2022 року по справі №152/1498/21, а також як було підтверджено представником позивача в судовому засіданні вимога про поновлення позивача на роботі під час розгляду справи №152/1498/21 не ставилася, оскільки позивач просила розірвати трудовий договір на підставі частини третьої статті 38 КЗпП. З цього суд робить висновок, що позовна вимога про поновлення на роботі не була заявлена позивачем свідомо під час оскарження наказу №4 КНП «Шаргородська міська лікарня» від 4 січня 2022 року про припинення трудового договору із нею та про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП. Позивач бажала звільнитися, але на підставі частини третьої статті 38 КЗпП, тобто розірвати трудовий договір у визначений нею строк за власним бажанням у зв`язку з тим, що роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Вирішуючи спір в частині цих позовних вимог, суд дійшов висновку про їх безпідставність та відмовив в їх задоволенні. Саме в цій частині постановою Вінницького апеляційного суду рішення Шаргородського районного суду від 9 лютого 2022 року залишено без змін.

51. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

52. В судових дебатах представник позивача обґрунтовуючи своє твердження, що позивачем позовна давність в даному випадку не була пропущена послався на прикінцеві положення до КЗпП, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Наразі карантин на території України все ще діє, тому, на думку представника позивача, строки звернення із вимогою про поновлення роботі позивач не пропустила.

53. Основною причиною запровадження позовної давності є задоволення певного публічно-правового інтересу. Суспільство потребує визначеності та порядку, зокрема, у відносинах між учасниками цивільного обігу. Давність, забезпечуючи вказаний порядок, стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 570 рішення ЄСПЛ від 20.09.2011 р. за заявою № 14902/04 у справі «Відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 р. за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

54. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 було встановлено карантин. У подальшому строк дії карантину продовжувався відповідними постановами КМУ. На даний час карантинні обмеження також тривають. Однак, такі карантинні обмеження не призупинили роботу судів на території України, а правосуддя в Україні здійснюється і в період зазначеного карантину (з дотриманням карантинних обмежень). Більше того, позивач в період дії карантину захищала свої трудові права в суді в ході розгляду цивільної справи №152/1498/21.

55. Тому суд вважає, що в позивача не було жодних перешкод для пред`явлення вимоги про поновлення її на роботі в межах законодавчо встановленого строку.

56. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

57. Отже, оскільки позивач звернулася до суду з вимогою про поновлення її на роботі після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем до прийняття рішення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

58. Разом з тим, як було встановлено постановою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2022 року, звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП було незаконним. Відповідно до статті 233 КЗпП на вимогу здійснити оплату вимушеного прогулу у разі звільнення працівника без законної підстави позовна давність не поширюється.

59. У зв`язку з цим позивач має право на виплату їй компенсації за вимушений прогул за період з 4 січня 2022 року (дата винесення незаконного наказу про звільнення) по 14 липня 2022 року (встановлення в судовому порядку незаконності наказу про звільнення).

60. Відповідно до пунктів 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

61. В судовому засіданні встановлено, що за вересень 2021 року сума заробітку для нарахування пенсії позивача становила 7590,96 грн, а за жовтень 2021 року 3670,47 грн. Відомості про суму її заробітку за листопад та грудень 2021 року - відсутні (див. пункт 35). Під час розгляду справи встановлено, що в листопаді та в грудні 2021 року виплати заробітної плати позивачу не проводилися.

62. Розрахунок середньоденного заробтку позивача відповідно до положень вищевказаного Порядку здійснюється за наступною формулою (7590,96+3670,47)/42 робочі дні=268,13 грн.

63. В період з 4 січня 2022 року 14 липня 2022 року включно було 137 робочих днів. Відтак за вказаний період відповідач повинен компенсувати позивачу 268,13*137=36733,81 грн вимушеного прогулу за незаконне звільнення з роботи.

64. Розрахунки, які були здійснені позивачем суд не приймає до уваги з огляду на те, що вони були здійснені не у відповідності до вищевказаного діючого Порядку.

VІІ. Розподіл судових витрат.

65. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

66. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

67. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (задовольнив позов на на 17%), то судовий збір у сумі 540,14 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

68. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 141, 259, 263, 264, 265, 279, 430 ЦПК України, Суд, -

у х в а л и в :

1. Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 36733 (тридцять шість тисяч сімсот тридцять три) грн. 81 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 січня 2022 року по 14 липня 2022 року включно.

3. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області на користь держави судовий збір в сумі 540 (п`ятсот сорок) грн. 14 коп.

4. В задоволенні решти позовних вимог: про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 175084,16 грн, - відмовити.

5. Рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

6. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу на 25 листопада 2022 року на 13-30 год. Встановити строк до 24 листопада 2022 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Повне рішення суду складено 25 листопада 2022 року.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, паспорт серії НОМЕР_2 , ід. № НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Костриця Володимир Сергійович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №472, видане не підставі рішення Вінницької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24 листопада 2005 року №9, діє на підставі ордеру серії АВ №1042780 від 5 серпня 2022 року.

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області, місцезнаходження вул.. Чорновола, 9, м. Шаргород Вінницької області, .

Представники відповідача: головний лікар Чорний Віталій Васильович, ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , який діє на підставі статуту Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області;

адвокат Литвинюк Михайло Іванович, ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться по АДРЕСА_4 , діє на підставі довіреності головного лікаря КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області від 18 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Андрея РОЗДОРОЖНА