Номер провадження: 22-ц/813/4207/22
Номер справи місцевого суду: 522/57/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного товариства «Кристалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Науменко А.В. 25 травня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2021 року АТ «Кристалбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що 18 грудня 2018 року між Акціонерним товариством «Кристалбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір про встановлення овердрафту №0/2018/02-05.

Відповідно пунктів 2.1, 2.2 Кредитного договору. Банк надав позичальнику кредит на умовах Овердрафту в сумі, що не перевищує визначеного цим договором Ліміту овердрафту. Кредитування позичальника здійснюється через поточний рахунок з використанням ПК. Фіксований розмір доступного Ліміту овердрафту встановлено у розмірі 120 000,00 грн.

Позивач вказує, що відповідач від виконання зобов`язань за Договором ухиляється.

Станом на 30.10.2020 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості, становить 162 093,04 грн.

Виходячи з викладеного позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 162093,04 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року позов АТ «Кристалбанк» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кристалбанк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 162093,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кристалбанк» сплачений судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 2431,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що: розрахунок заборгованості за Кредитним договором про встановлення овердрафту №0/2018/02-05 від 18.12.2018 року є необґрунтованим; Банком порушено положення Закону України «Про споживче кредитування».

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2018 року між Акціонерним товариством «Кристалбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір про встановлення овердрафту №0/2018/02- 05.

Відповідно пунктів 2.1, 2.2 Кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит на умовах Овердрафту в сумі, що не перевищує визначеного цим договором Ліміту овердрафту. Кредитування позичальника здійснюється через поточний рахунок з використанням ПК. Фіксований розмір доступного Ліміту овердрафту встановлено у розмірі 120 000,00 грн.

Згідно п. 2.3 Договору, строк кредитування складає 12 місяців: з 18 грудня 2018 року по 17 грудня 2019 року включно. Датою остаточного повернення всіх отриманих в межах Ліміту овердрафту сум кредиту, відповідно цього Договору. є 17 грудня 2019 року.

При настанні дати остаточного повернення кредиту Ліміт овердрафту скасовується та заборгованість переноситься на відповідні рахунки обліку кредитної заборгованості фізичних осіб (строкової або простроченої).

Відповідно п. 3.1 Договору, Кредит надається Позичальнику шляхом встановлена Ліміту овердрафту на його поточний рахунок з використанням НОМЕР_1 , відкритий на підставі Договору на обслуговування КР, надання грошових сум в межах ліміту овердрафту в день здійснення операцій з оплати товарів, послуг або отримання готівки. При проведенні Позичальником будь-яких із зазначених операцій розмір кредиту встановлюється у сумі, яка фактично була використана на такі цілі в межах Ліміту овердрафту.

Пунктом 3.3 Кредитного договору встановлений розмір процентної ставки за користування кредитом, який становить 37% річних.

Відповідно п. 3.4, п. 3.5 Кредитного договору, нарахування процентів за кредитом за договором здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі п.3.3 цього Договору. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Нарахування процентів здійснюється за період з дати надання Кредиту по день нарахування процентів у поточному місяці включно, та надалі за період з дня, наступного за днем нарахування процентів в місяці, що передує поточному, по день нарахування процентів в поточному місяці, а при погашенні Кредиту- по день, що передує дню погашення кредиту. У випадку прострочення Позичальником зобов`язань по погашенню одержаного ним кредиту, проценти продовжують нараховуватися відповідно до п. 3.3, п.3.4, п.3.5 цього договору.

Згідно пунктів 5.4, 5.5 Договору, у випадку прострочення Позичальником виконання зобов`язань по поверненню банку суми боргу за Договором він зобов`язаний відповідно до ст.625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. У випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 60% річних від простроченої суми згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в порядку обчислення та сплати пені відповідно до умов Договору (додатково до процентної ставки, вказаної в п.3.3 Договору).

Згідно п. 6.1 Кредитного договору, Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до повного повернення Позичальником кредиту, процентів за користування ним та повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань за цим договором.

Станом на 30.10.2020 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 162 093,04 грн. з них:

заборгованість за кредитом - 119 898,66 грн.;

прострочені проценти - 42 144,38 грн.;

нараховані доходи - 50,00 грн.

У відзиві відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що Банк має право вимагати повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження позичальника про таку вимогу, а саме протягом 30 днів з дня отримання повідомлення.

Суд першої інстанції вірно критично оцінив дане твердження, оскільки відповідно ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше за один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Проте, відповідно умов Кредитного договору про встановлення овердрафту №0/2018/02-05 від 18.12.20218 року, датою остаточного повернення всіх отриманих в межах Ліміту овердрафту сум кредиту відповідно цього Договору є 17 грудня 2019 року, а отже посилання відповідача на вказану норму не може застосовуватись через невідповідність обставинам справи.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Дослідивши матеріали справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок заборгованості, доданий до позову, відповідає умовам Кредитного договору, в тому числі і умовам п. 3.2, п. 3.3, та п.1.4 щодо застосування пільгової відсоткової ставки та підстав отримання кредиту в межах ліміту овердрафту.

До укладення даного Договору умови кредитування, закріплені ним, були попередньо повідомлені Банком Позичальнику в письмовій формі відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Підписанням Позичальником цього Договору є свідченням про його згоду на прийняття всіх умов Договору в процесі здійснення Банком його кредитування.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України, а тому задовольнив позов.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 12 Закону України «про захист прав споживачів» передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Таким чином, необґрунтованим з боку Банку є нарахування комісії з розрахунково-касового обслуговування, оскільки Кредитним договором та Паспортом споживчого кредиту не передбачена інформація про розмір витрат на розрахункове-касове обслуговування, а отже, нарахування таких витрат є безпідставним.

Однак враховуючи, що сума за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 50 грн., яка включена до загальної заборгованості за кредитом, є незначною у порівнянні із сумою заборгованості, яка становить 162 093,04 грн., та не впливає на загальну суму заборгованості, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у частині стягнення 50 грн. нарахованих доходів.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що розрахунок заборгованості за Кредитним договором про встановлення овердрафту №0/2018/02-05 від 18.12.2018 року є необґрунтованим. Також, на думку апелянта, Банком при укладенні Кредитного договору порушено положення Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів зауважує, що розрахунок заборгованості, доданий до позову, відповідає умовам Кредитного договору, в тому числі і умовам п. 3.2, п. 3.3, та п.1.4 щодо застосування пільгової відсоткової ставки та підстав отримання кредиту в межах ліміту овердрафту.

Зокрема, п.3.3 Кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо погашення заборгованості не відбулось в межах дії Пільгового періоду в повному обсязі, щодо такої заборгованості Пільгова ставка (0,001%) не застосовується. Проценти за такою заборгованістю перераховуються 25 числа, наступного за Пільговим періодом за Процентною ставкою, розмір якої передбачений абзацом першим пункту 373 цього Договору (тобто 37%).

У випадку не повернення Позичальником суми заборгованості за овердрафтом до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем виникнення такої заборгованості, Позичальник сплачує проценти за процентною ставкою, яка визначена в абзаці першому пункту 3.3 цього Договору, тобто 37% (п.1. 4 Кредитного договору).

Отже, Кредитним договором, передбачено застосування пільгової процентної ставки у разі дотримання строків та розміру погашення Позичальником кредитної заборгованості.

Отже, посилання апелянта про неврахування судом першої інстанції умов Кредитного договору, якими передбачено застосування пільгової відсоткової ставки, є помилковим та не виповідає обставинам справи.

Крім того розрахунок, наданий Банком, містить необхідні реквізити та відповідає умовам Кредитного договору, а також здійснений з урахуванням інформації з первинної бухгалтерської документації.

Так, окрім інших доказів на підтвердження розміру заборгованості, Банком було надано та судом першої інстанції досліджено під час розгляду справи, зокрема, й виписки по особовому рахунку Позичальника.

До того ж, позичальник був обізнаний про наявність заборгованості, порядку, строків та розмірів нарахування процентів, оскільки отримував самостійно примірники виписок у Банку, що підтверджується заявами ОСОБА_1 , наявними у матеріалах справи.

Зазначаючи в апеляційній скарзі, що підтвердженням розміру заборгованості є саме виписки по особовим рахункам, апелянт не надав суду виписки які б спростували розмір боргу заявлений Банком, або спростували б інформацію викладену у виписках по особових рахунках Відповідача, які знаходяться в матеріалах справи.

Необґрунтованим є також твердження апелянта про те, що Кредитним договором фактично передбачена максимальна сума заборгованості у розмірі 120 000,00 грн.

Так, відповідно пунктів 2.1, 2.2 Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит на умовах Овердрафту в сумі, що не перевищує визначеного цим договором Ліміту овердрафту. Кредитування Позичальника здійснюється через поточний рахунок з використанням ПК. Фіксований розмір доступного Ліміту овердрафту в становлено у розмірі 120 000,00 грн.

В свою чергу, п.1.1 та п. 1.2 Кредитного договору визначено, що Кредит - це тип кредиту та грошові кошти, що надаються Банком Позичальнику у тимчасове користування На придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника на умовах повернення, строковості, платності. Кредит надається на умовах овердрафту (кредитування рахунку).

Овердрафт - кредит, що надається Банком позичальнику понад залишок коштів на його поточному рахунку (2620), операції за якими здійснюються з використанням електронного засобу в цьому Банку в межах визначеного цим Договором Ліміту овердрафту, внаслідок чого на поточному рахунку (2620), операції за яким здійснюються з використанням електронного платіжного засобу Позичальника утворюється дебетове сальдо.

Пунктом 1.3 Кредитного договору встановлено, що Ліміт овердрафту - максимальна сума заборгованості за кредитом, отримання якої Позичальником узгоджено з Банком згідно з умовами цього Договору.

Тобто, Позичальник за умовами Кредитного договору обмежений в отриманні кредитних коштів розміром 120 000,00грн., що і складає ліміт овердрафту.

Згідно розрахунку заборгованості, наданому Банком, розмір заборгованості Позичальника по ліміту овердрафта становить 119 898,66 грн, що не перевищує встановлений у п. 2.2 договору ліміт 120 000,00 грн. і повністю відповідає умовам Кредитного договору, в т.ч. п. 1.3 Кредитного договору.

Щодо посилання апелянта на порушення Банком положень Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні Кредитного договору, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною чотири статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Отже, вказана норма встановлює вимоги до дій Банку виключно у разі заявлений вимоги сплати кредиту, строк виплати якого ще не настав.

Проте, згідно умов Кредитного договору, датою остаточного повернення всіх отриманих в межах Ліміту овердрафту сум кредиту є 17 грудня 2019 року (п.2.3).

Таким чином, у даному випадку Банк не зобов`язаний був надсилати Позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту з наданням 60 денного строку для усунення порушень Кредитного договору, а Позичальник повинен був дотримуватись умов договору щодо строків погашення кредитної заборгованості, та повністю повернути кредит станом на 17.12.2019 року.

Крім того, Позичальник неодноразово повідомлявся Банком про необхідність, сплатити прострочену заборгованість за кредитом, ще до звернення з позовом до суду, що підтверджується перепискою з Відповідачем щодо розміру, строку та порядку погашення кредитної заборгованості (копії листів/заяв знаходяться в матеріалах справи).

Також колегія суддів враховує, що пунктом 6.3 Кредитного договору встановлено, що до укладання цього Договору Позичальник стверджує, що умови кредитування, закріплені цим Договором, були попередньо йому повідомлені Банком в письмовій формі відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Підписанням Позичальником цього Договору є свідченням про його згоду на прийняття всіх умов Договору в процесі здійснення Банком його кредитування.

Пунктом 6.9 Кредитного договору зазначено, що шляхом підписання цього Кредитного договору Позичальник підтверджує, що він перед укладенням цього договору отримав від Банку інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, визначену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням цього Додатку 1 до цього закону та його підпис, зокрема на цьому Договорі є письмовим підтвердженням ознайомлення та отримання інформації, передбаченої вимогами ст. 9 Закон України «Про споживче кредитування» з урахуванням цього Додатку 1 до цього закону та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позичальник самостійно звернувся до Банку для отримання кредиту та, підписавши Кредитний договір, погодився з усіма його умовами, про що свідчить його підпис на договорі.

Крім того, вказаний Кредитний договір в установленому законом порядку не був визнаний недійсним, а тому його положення є обов`язковими для виконання сторонами.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе