УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Аббасова Н.В., розглянувши питання про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про захист прав споживача та визнання договорів факторингу недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Мілоан», ТОВ «Вердикт капітал» про захист прав споживача та визнання договорів факторингу недійсними.

Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху для усунення недоліків, з наступних підстав.

Так, позовна заява повинна відповідати вимогам ст. 175,177 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, представник позивача зазначив, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про захист прав споживача".

Разом з тим, суд не погоджується з посиланнями позивача на вищевказане, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно пунктів 17, 19 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Таким чином, зазначений закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз`яснено, що оскільки Закон України "Про захист прав споживачів" не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить: визнати Договір факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022 укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» в частині передачі прав щодо Договору про споживчий кредит №102563692 від 11.09.2021 недійсним та визнати Договір факторингу №29-12/2021від 29.12.21 укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» в частині передачі прав щодо Договору про споживчий кредит №4390605 від 27.09.2021 недійсним

Тобто, предметом спору у цій справі є визнання недійсними договорів факторингу укладеними між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал», а не визнання недійсними кредитних договорів, які були укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».

Отже, оскільки ОСОБА_1 не є стороною договорів факторингу, які укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал», суддя вважає, що його права як споживача не порушені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2019 року у справі № 212/1101/18.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі ( ч. 1 ст. 4 Закону України " Про судовий збір " ).

З 01 січня 2022 року, згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 481,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.)

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 заявлено дві вимоги немайнового характеру.

У зв`язку з вищезазначеним, суддя дійшла до висновку, що позивач, при зверненні до суду із даним позовом має сплатити судовий збір у сумі 1984,80 грн. (992,40 грн. + 992,40 грн. = 1984,80 грн.) та надати суду оригінал квитанції, що передбачено ЦПК України

Судовий збір має бути сплачено на рахунок отримувача UA0026011, код банку отримувача МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, отримувач коштів - УК у Шевчен.р-ні/Шевченк.р-н, Банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), призначення: судовий збір у справі №761/25058/22.

У відповідності з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259, 260 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про захист прав споживача та визнання договорів факторингу недійсними, - залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлені строки, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Аббасова