Справа № 459/3711/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/65/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 39
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника відповідача Титаренка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним договору кредитування,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL4385 від 23.05.2008 року, укладений між ним та відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Універсал Банк», додаткову угоду №ВL4385/ВL4385-КL+ від 23.05.2008 року до цього генерального договору та акт про припинення зобов`язань від 20.04.2016 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.05.2008 року між ним та ВАТ «Універсал Банк» було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг, згідно з яким банк надав кредит в іноземній валюті на суму 30000 доларів США, та додаткову угоду до цього договору, у пункті 6 якої визначено, що цільовою метою (призначенням) кредиту є споживчі потреби.

Зазначає, що до 2015 року він належним чином виконував умови кредитного договору, але, в подальшому, внаслідок кризи та підвищення курсу валют він не мав можливості дотримуватись графіку погашення кредиту. Останній платіж за кредитним договором було здійснено 20.04.2016 року і цього ж дня між ним та відповідачем укладено акт про припинення зобов`язань за спірною додатковою угодою, відповідно до пункту 2 якої, заборгованість позичальника перед кредитором в сумі 24161,24 доларів США вважається погашеною повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику.

Вважає, що укладений між ним та відповідачем генеральний договір про надання кредитних послуг від 23.05.2008 року підлягає визнанню недійсними, оскільки містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, зокрема, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав позичальнику повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування перед укладенням та під час укладення кредитного договору, навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, в договорі відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, не встановлено умов надання кредиту, зокрема, про можливе настання валютних ризиків для позичальника, не надано у письмовому вигляді інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів, чим порушено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом є аналогічними доводам, які містяться в позовній заяві.

18.07.2022 року від АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду позивач повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому процесуальним законом порядку, однак, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану в суді відсутнє належне фінансування на відправку поштової кореспонденції, а про засоби телефонного зв`язку позивач суд не повідомляв, разом з тим, інформація про призначені до розгляду апеляційним судом справи є відкритою в доступі для учасників справи, про що всім учасникам достовірно відомо, тому, за наведених обставин та з урахуванням тривалого перебування в провадженні апеляційного суду даної справи, колегія суддів визнала за можливе провести розгляд справи у відсутності позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до положень, зазначених у п.2 ч.1, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб`єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Судом встановлено, що 23.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL4385 та додаткову угоду №ВL4385/ВL4385-КL+ до цього договору, відповідно до умов яких ОСОБА_1 надано кредит на споживчі потреби в розмірі 30000 доларів США з терміном повернення до 01.05.2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних.

20.04.2016 року між сторонами кредитного договору складено акт про припинення зобов`язань за вказаною вище додатковою угодою, відповідно до пункту 2 якого, заборгованість позичальника перед кредитором в сумі 24161,24 доларів США вважається погашеною повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику.

На момент укладення кредитного договору та додаткової угоди до відома позичальника були доведені необхідні їх умови, зокрема, про предмет договору (суму кредиту), строк користування кредитними коштами, розмір та порядок нарахування процентної ставки, права та обов`язки сторін, види відповідальності за порушення договірних зобов`язань тощо, кредитний договір та додаткова угода підписані позивачем і на момент їх укладення він не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитування та, в подальшому, впродовж тривалого часу виконував умови кредитного договору, а тому підстав для визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди немає.

Також необхідно зазначити, що за клопотанням позивача у справі призначено судово-економічну експертизу, однак, позивач експертизу не оплатив, тому така не була проведена.

Посилання позивача на нечесну підприємницьку практику банку, застосування обману та несправедливих умов кредитування по відношенню до нього, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Окрім того, 20.04.2016 року між сторонами укладено додаткову угоду, згідно з якою кредитний договір розірвано і всі права та обов`язки за ним припинено, про що свідчить підписання між ними цього ж дня акта про припинення зобов`язань, а тому, позивачем не доведено, у чому саме полягає порушення його прав та яким чином умови кредитного договору завдали йому шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 жовтня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич