Справа № 438/886/22
Провадження 2/438/352/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

25 листопада 2022 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Валькович Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 червня 2008 року в.о. державного нотаріуса Бориславської державної нотаріальної контори Зайченко Н.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1118. В її будинку зареєстрований, але фактично не проживає відповідач ОСОБА_2 . Відповідач є її колишнім чоловіком. У зв`язку з формальною реєстрацією в її будинку відповідача, який фактично понад один рік не проживає, у неї як у власника виникли труднощі в оформленні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, створює перешкоди у розпорядженні майном, а також відповідач жодним чином не бере участі у сплаті платежів за житлово-комунальні послуги. Тому позивач змушена звертатись до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися будинком.

Ухвалою судді від 06.10.2022 відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін/

Крім цього вказаною ухвалою задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 про виклик свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Позивач в судовому засіданні пояснила, що її колишній чоловік - відповідач фактично ніколи постійно не проживав, вони з відповідачем розлучені вже рік, його місцезнаходження їй невідоме; реєстрація відповідача у її будинку створює їй перешкоди у користуванні ним, оскільки позивачка не може оформити субсидію.

Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, а також судові повістки надіслані відповідачу за зареєстрованою адресою його проживання, відповідач не отримав. Проте за змістом ч. 7, п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу. Крім цього, виклик відповідача було здійснено також через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав або інформації про поважність причин неподання відзиву. Тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

07.11.2022 в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_3 , яка проживає по АДРЕСА_2 , повідомила що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 були одружені приблизно 2 роки, з моменту укладання шлюбу відповідач був зареєстрований у будинку позивачки, а саме по АДРЕСА_1 , приблизно з 2021 року не проживає за вказаною адресою, його особистих речей там немає.

07.11.2022 в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_4 , яка повідомила, що проживає з позивачкою по сусідству. Відповідача особисто не знає, ОСОБА_2 почав проживати у позивачки 2 роки тому, але він тільки періодично приїжджав до неї на 2 3 дні, а так він має свій будинок в Київській області. З 2021 року відповідача взагалі не бачила по місцю проживання позивачки за адресою АДРЕСА_1 , його особистих речей в будинку позивачки теж не бачила.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Згідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, зважаючи на повторну неявку відповідача та відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.06.2008, в.о. державного нотаріуса Бориславської державної нотаріальної контори Зайченко Н. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1118 (а.с.8).

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.05.2019. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11.08.2022 шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

В житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою виданою Бориславським відділом реєстрації Бориславської міської ради від 02.07.2020 №1380/17-59 (а.с.7).

Також факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 підтверджено довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 13.09.2022, начальником відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської обл. Раєвою. Я. (а.с.11).

З копії акту від 20.07.2022, складеного ПП «Борислав комфорт», вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не проживає з 2021 року (а.с.12).

З копії акту від 12.09.2022, складеного ПП «Борислав комфорт», вбачається, що зі слів сусідів та ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з 2021 року (а.с.13).

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що сторони перебували у шлюбі та відповідач проживав в будинку позивачки, проте з 2021 року відповідач не веде спільне господарство з колишньою дружиною ОСОБА_1 , у будинку за адресою: АДРЕСА_1 не з`являється.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 33, 34, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Оскільки, сімейні відносини між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 припинені, позивач не чинить перешкод у користуванні будинком, відповідач відсутній за адресою АДРЕСА_1 понад один рік. При цьому, суд також враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб та у позивачки є труднощі в оформленні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені при зверненні до суду з цим позовом витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається до Бориславського міського суду Львівської області. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На заочне рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суду Львівської області.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О.Б. Хемич