ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/567/20 Номер провадження 22-ц/814/1688/22Головуючий у 1-й інстанції Іващенко С.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Таценко Т.Р.,

представника ОСОБА_1 адвоката Романченка О.М.,

представника Полтавської обласної прокуратури Мироненка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги представника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова С. Сотника на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року та додаткову ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року,

постановлених за результатом розгляду заяви представника боржника, ОСОБА_1 , адвоката Романченка О.М., про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

у справі за позовом Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

21.09.2021 представник боржника, ОСОБА_1 , адвокат Романченка О.М., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 645/567/20 виданого 17.08.2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова відносно боржника, ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_1 на користь Прокурати Харківської області судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та повернути ОСОБА_1 сплачені на виконання цього виконавчого листа кошти у сумі 2 102 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що виконавчий лист відносно ОСОБА_1 виданий місцевим судом помилково і не підлягав виконанню, оскільки у позовних вимогах прокуратури до ОСОБА_1 було відмовлено повністю. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 в частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати із ОСОБА_1 було скасовано постановою Харківського апеляційного суду від 18.12.2020 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2021 заяву представника боржника, ОСОБА_1 , адвоката Романченка О.М., про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено повністю.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.08.2021 у справі № 645/567/20 з примусового виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 у справі № 645/567/20 про стягнення із ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 2 102,00 грн., як безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Додатковою ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 року заяву представника боржника, ОСОБА_1 , адвоката Романченка О.М., про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

В апеляційних скаргах представник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова С. Сотник прохав скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2021 та Додаткову ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви адвоката Романченка О.М. в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також у задоволенні заяви адвоката Романченка О.М. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити; стягнути з відповідачів суму судового збору, сплачену Харківською обласною прокуратурою у зв`язку із апеляційним оскарженням.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

Щодо ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2021 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зазначено наступне.

Скаржник вважає, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 в частині стягнення з відповідачів судового збору в рівних частках не було скасоване судом апеляційної інстанції, а тому є чинним, і на виконання якого судом першої інстанції правильно було видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь на користь Прокурати Харківської області судового збору за подачу позову до суду у сумі 2 102,00 грн.

При перегляді рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 апелянт, адвокат Романченко О.М., що діяв в інтересах відповідача ОСОБА_1 , не ставив вимогами апеляційної скарги скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів судового збору, а тому рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 апелянт в цій частині не було предметом апеляційного перегляду.

Щодо додаткової ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 про стягнення з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, скаржником зазначено про незаконність визнання виконавчого листа відносно ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

А також, скаржник вважає, що оскільки прокуратурою у даному позові здійснювалось представництво інтересів держави в особі уповноваженого органу, а саме Харківської міської ради, то саме Харківська міська рада набула статусу позивача у даній справі і повинна нести витрати на професійну правничу допомогу. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.02.2021 у справі № 922/3439/19.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Романченко О.М. прохав залишити апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 без задоволення, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2021 - без змін.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом у провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала справа № 645/567/20 за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 позовні вимоги задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 44779,94 гривень;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 44779,94 гривень;

- стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Прокуратури харківської області судовий збір у розмірі по 2102,00 гривень з кожного.

(а.с. 135-144 т. 1)

Вказане рішення було оскаржено відповідачем ОСОБА_3 в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, а саме постановлено:

«Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

У задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Харківської місцевої прокуратури № 3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 153,00 грн.».

(а.с. 212-216 т. 1)

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2021 до Фрунзенського районного суду м. Харкова від представника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова надійшла заява про видачу виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 44 779,94 грн. та судового збору на користь Харківської обласної прокуратури у розмірі 2 102,00 грн. Згідно із розпискою на заяві, видано та отримано три виконавчих листа.

(а.с. 238-247 т. 1).

Як вбачається з копії виконавчого листа (а.с. 246 т. 1), 17.08.2021 Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі № 645/567/20 видано виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Прокуратури харківської області судового збору у розмірі по 2 102,00 гривень з кожного.

(а.с. 246 т. 1)

Вказаний виконавчий лист був пред`явлений стягувачем до примусового виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

(а.с. 247 т.1)

Постановою Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Березньова А.С. від 10.09.2021 було відкрито виконавче провадження № 66783255 з виконання примусового виконання вказаного виконавчого листа.

(а.с. 248 т. 1)

Крім того, 10.09.2021 постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Березньовим А.С. стягнуто з боржника, ОСОБА_1 , мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 201,00 грн. (а.с. 250 т. 1)

10.09.2021 постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Березньова А.С. накладено арешт на кошти боржника, ОСОБА_1 . (а.с. 249 т. 1)

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 , як встановлено судом першої інстанції, з метою розблокування її рахунків (скасування арешту) до закінчення процедури оскарження вищевказаного виконавчого листа, добровільно сплатила на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 2 513,20 грн (суму боргу за виконавчим документом 2 102 грн, мінімальні витрати виконавчого провадження 201,00 грн., виконавчий збір 210,20 грн).

На підставі заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Романченка О.М., від 14.09.2021 та доданої квитанції №0.0..1 від 13.09.2021 про сплату 2 513,20 грн (а.с. 251-252 т. 1), державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Березньовим А.С. 14.09.2021 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66783255 з примусового виконання виконавчого листа від 17.08.2021 у справі № 645/567/20 відносно боржника ОСОБА_1 . (а.с. 253 т. 1)

Встановивши, що постановою Харківського апеляційного суду від 18.12.2020 у справі № 645/567/20 було скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 в частині задоволення позовних вимог керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог саме до ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавчий лист від 17.08.2021 про стягнення із ОСОБА_1 2102,00 грн було видано помилково.

Оскільки адвокатом Романченком О.М. надано до матеріалів справи докази сплати ОСОБА_3 2 513,20 гривень на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в т.ч. 2 102,00 гривень суми боргу за виконавчим листом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.08.2021 у справі № 645/567/20, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 вказаних коштів, як безпідставно одержаних за виконавчим документом.

Постановляючи додаткову ухвалу від 09.12.2021 року за заявою адвоката Романченка О.М. про стягнення з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн., місцевий суд виходив з того, що у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню адвокат Романченко О.М. зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат по справі при розгляді даної заяви у суді першої інстанції становить 1 500,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами надання таких послуг подано ним з дотриманням строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та розмір заявлених витрат та їх фактичне понесення підтверджено умовами договору, актом виконаних робіт та банківською квитанцією.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, процесуальний закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України. При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 750/9956/17.

Крім того, ч. 4 ст. 432 ЦПК України передбачено, що якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність процесуальних підстав для визнання спірного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі відносно обох відповідачів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , здійснив розподіл судового збору за ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнувши з обох відповідачів в рівних частинах на користь позивача по 2 102,00 грн суму судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви.

Однак, постановою Харківського апеляційного суду від 18.12.2020 у справі № 645/567/20 рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 було скасовано та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог саме до ОСОБА_3 .

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Харківського апеляційного суду від 18.12.2020, апеляційний суд в мотивувальній частині зазначив, що судові витрати підлягають перерозподілу у порядку ст. 141 ЦПК України, однак, як вбачається з резолютивної частини постанови, апеляційним судом не було здійснено перерозподілу судових витрат, а саме судового збору, сплаченого позивачем за подачу позовної заяви у сумі 4 204 грн, що, в свою чергу, не є підставою для його перегляду в касаційному порядку, а є підставою для ухвалення апеляційним судом додаткового рішення у порядку передбаченому ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» (пункт 19 абзац 11), апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції, без його скасування, зокрема, у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції у даній справі помилки щодо розподілу судового збору за подачу позовної заяви в рівних частках з відповідачів не допустив, оскільки задовольнив позов до обох відповідачів.

Апеляційний суд, не здійснив перерозподіл судового збору у порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України в частині відшкодування судового збору за подачу позову до суду, відмовивши у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , і залишивши рішення суду першої інстанції в частині матеріально-правових вимог до відповідача ОСОБА_2 без змін.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, не вирішено питання про судові витрат (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України).

Звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення у випадку якщо судом не вирішено питання про судові витрати, є правом учасників справи.

Чинним цивільно-процесуальним законодавством регламентовано принцип добросовісного користування учасниками судового процесу та їхніми представниками своїми процесуальними правами.

Прокуратура, як орган державної влади, достовірно розуміючи відсутність обов`язку відповідача ОСОБА_1 по відшкодуванню судового збору за подачу позовної заяви, про що свідчить заява представника прокуратури про видачу виконавчих листів лише відносно відповідача ОСОБА_2 (а.с. 238-247 т. 1), не зверталась до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо перерозподілу судового збору за подачу позову до суду, та, діючи недобросовісно, пред`явила до примусового виконання помилково виданий судом першої інстанції виконавчий лист відносно відповідача ОСОБА_1 .

Доводи скаржника, про те, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 не було скасоване в частині розподілу судового збору за подачу позову до суду, а тому і виконавчий лист на його виконання правильно був виданий судом першої інстанції, апеляційний суд відхиляє, оскільки скасування рішення суду в частині розподілу судового збору не буде відповідати ефективному способу захисту, і не свідчить про невірно обраний ОСОБА_1 спосіб правового захисту шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Тот факт, що оспорюваний виконавчий лист видано судом першої інстанції після часткового скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції, не спростовує наявність обставин, які свідчать про помилковість видачі виконавчого листа відносно ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також відхиляє доводи скаржника про те, що в апеляційній скарзі на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 скаржник, адвокат Романченко О.М., що діяв в інтересах відповідача ОСОБА_1 , не прохав скасувати рішення в частині стягнення судового збору, оскільки здійснення перерозподілу судових витрат у порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України у разі зміни рішення суду першої інстанції чи ухвалення нового, є процесуальним обов`язком суду, незалежно від вимог апеляційної скарги.

Враховуючи баланс інтересів сторін виконавчого провадження, інтерес стягувача у виконанні рішення суду не буде порушений визнанням спірного виконавчого листа відносно ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, оскільки нездійснення Харківським апеляційним судом у своїй постанові від 18.12.2020 перерозподілу судового збору за подачу позову до суду за результатом апеляційного перегляду не позбавляє Харківську обласну прокуратуру процесуального права звернутись до Харківського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у порядку п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, та отримати, у подальшому, виконавчий лист про стягнення всієї суми судового збору за подачу позову із відповідача ОСОБА_2 .

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом в порядку ч. 4 ст. 432 ЦПК України, викладені в ухвалі Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2021, скаржником не заперечувались відповідно до доводів апеляційної скарги, а отже, в силу меж апеляційного розгляду (ст. 367 ЦПК України), ухвала суду в цій частині не переглядається апеляційним судом.

Щодо додаткової ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 року.

Вказаною ухвалою стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн, понесені останньою під час розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги на вказану додаткову ухвалу зводились до незаконності задоволення заяви адвоката Романченка О.М., що діяв в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які відхилені судом апеляційної інстанції з мотивів, викладених вище, а також стосувались того, що витрати на професійну правничу допомогу підлягали стягненню не з Харківської обласної прокуратури, а з Харківської міської ради, в інтересах якої прокурором було подано позов та яка набула у справі статусу позивача.

В іншій частині висновків суду першої інстанції додаткова ухвала не оскаржується апелянтом, а отже не переглядається судом апеляційної інстанції.

Щодо належності стягнення судових витрат з Харківської обласної прокуратури, апеляційний суд зазначає наступне.

Питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відноситься до стадії виконання судового рішення, та процесуальний порядок розгляду судом цього питання врегульований Розділом VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

У спірному виконавчому документі стягувачем зазначена прокуратура Харківської області (Харківська обласна прокуратура), отже витрати, понесені сторонами під час вирішення судом питання про визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, мають бути покладені на сторони, якими у даному випадку, є стягувач і боржник.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.02.2021 у справі № 922/3439/19, у даному випадку, є безпідставним, оскільки викладені у цій справі правові висновки Верховного Суду стосувались розподілу судових витрат на стадії розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням рішення суду, як у даній справі, де сторонами є стягувач і боржник.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що оскаржувані ухвали місцевого суду постановлені з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова С. Сотника - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року та додаткову ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко