РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Геєць Ю.В., за участю секретаря судового засідання Гончарової А.В., розглянувши цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2021 року позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді за період з квітня 2019 року по квітень 2021 року у розмірі 3 873,74 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2015 року між Концерном «Міські теплові мережі», в особі Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району з однієї сторони та власником нежитлового приміщення ОСОБА_1 було укладено Договір № 203951 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Згідно п. 1.1 Договору позивач взяв зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач взяв обов`язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно Додатку №1а до Договору: Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

За період з квітня 2019 року по квітень 2021 року Концерн «МТМ» відпустив вказаному вище нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 3873,74 грн., що підтверджується актами приймання - передачі та розрахунками, надісланими на адресу відповідача, проте у відповідача за зазначений період утворилась заборгованість у розмірі 3873,74 грн., що спонукало позивача звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 19.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

10.02.2022 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, згідно до якої останній погасив заборгованість за договором № 203951 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді за період з квітня 2019 року по квітень 2021 року за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 3873,74 грн., про що надав копію платіжного доручення.

Будь яких спростувань оплати відповідачем суми заборгованості за договором № 203951 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді за період з квітня 2019 року по квітень 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем не надано.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину не явки суду не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак є споживачем наданих позивачем послуг.

Згідно розрахунку основного боргу по Договору №203951 від 23.06.2015 року, сума заборгованості за період з квітня 2019 року по квітень 2021 року становить 3873,74 грн.

Разом з тим, з наданого відповідачем дублікату квитанції 0.0..1 від 08.02.2022 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 08.08.2022 року була сплачена заборгованість у розмірі 3873,74 грн., за договором № 203951 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідач сплатив заборгованість за надані послуги за договором № 203951 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 3873,74 грн., а відтак відсутня заборгованість перед позивачем.

Враховуючи, що до суду представником позивача не було подано заяву про відмову від позову, та на час ухвалення рішення заборгованість відповідачем сплачена у повному обсязі, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В.Геєць