справа № 753/174/20
провадження № 22-ц/824/957/2022
головуючий у суді І інстанції Коренюк А.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач в особі ТОВ "Порше Мобіліті" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову послався на те, що між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 4 грудня 2013 року був укладений кредитний договір № 50011344, а також додатки до нього, що складають його невід`ємну частину, а саме Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту. За умовами указаного договору ОСОБА_1 отримала кредит та додатковий кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, а саме 234 046 грн 31 коп., що складає еквівалент 28 369 доларів 25 центів США, з цільовим призначенням кредиту - на придбання автомобіля VW, зі сплатою 9,9 відсотків річних на умовах п.2.3 Загальних умов договору за користування кредитом, строком на 60 місяців, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. З метою забезпечення виконання зобов`язання між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 50011344 від 6 грудня 2013 року, за яким автомобіль VW, д.н.з. НОМЕР_1 , передано банку в заставу.

Вказував, що позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 29 листопада 2019 року заборгованість за кредитним договором складає 1 444 075 грн 66 коп., яка складається із таких складових: виставлені рахунки з платежів по поверненню кредиту та сплати процентів в сумі 184 203 грн 40 коп., втрати від інфляції за час прострочення сплати рахунків по поверненню кредиту та сплати процентів в сумі 102 740 грн 76 коп., розмір 3% річних по поверненню кредиту та сплати процентів в сумі 24 045 грн 99 коп., заборгованість за кредитом в сумі 464 741 грн 68 коп., нараховані на суму заборгованості за кредитом інфляційна складова в сумі 204 583 грн 24 коп. та 3% річних в сумі 51 234 грн 30 коп., штраф у розмірі 20% від суми кредиту згідно п.8.2 Загальних умов кредитування в сумі 46 809 грн 26 коп., розмір простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів (п.5.6 Договору) в сумі 229 778 грн 62 коп., інфляційна складова за прострочення відшкодування страхових платежів в сумі 78 916 грн 89 коп. та 3% річних в сумі 21 914 грн 57 коп., штраф у розмірі 15% від суми кредиту згідно п.8.5 Загальних умов кредитування в сумі 35 106 грн 95 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 4 серпня 2021 року позовні вимоги ТОВ "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Мобіліті" 1 362 159 грн 45 коп. - заборгованості за кредитним договором, 20 432 грн 38 коп. - судового збору, а всього - 1 382 591 грн 83 коп. У решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розрахунки заборгованості були розраховані на невстановленому програмному забезпечені та не уповноваженою особою кредитної установи, а отже суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно задоволені вимоги про стягнення інфляційних витрат, зокрема: за час прострочення сплати рахунків по поверненню кредиту та сплати процентів - 102 740 грн 76 коп., нараховані на суму заборгованості за кредитом інфляційна складова - 204 583 грн 24 коп., інфляційна складова за прострочення відшкодування страхових платежів - 78 916 грн 89 коп.

Зазначає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

В обгрунтування наведених доводів посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 143/9120/16-ц.

За умовами кредитного договору сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає. Наведеного суд першої інстанції не врахував та безпідставно стягнув з відповідача інфляційні втрати.

Наголошує на тому, що відповідач звернулася до суду з заявою по застосування строків позовної давності. Суд першої інстанції дійшов висновку про пропущення позивачем строків позовної давності з причин, які не є поважними, але застосував позовну давність лише до штрафів, а не до всіх позовних вимог, жодним чином не обґрунтувавши таке рішення.

Вказує, що як зазначено самим же позивачем у позовній заяві, позивач звернувся з вимогою про дострокове погашення заборгованості 4 березня 2016 року, а кінцевий термін виконання зобов`язань позивач визначив 14 квітня 2016 року. Тобто перебіг строку позовної давності починається з 15 квітня 2016 року, про що беззаперечно було відомо позивачу, так як цей новий строк виконання зобов`язань встановлений самим позивачем.

Між тим, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності з причин, які визнані судом першої інстанції неповажними. Тому суд першої інстанції мав би застосувати позовну давність в повному обсязі до всіх вимог, заявлених позивачем, про що просив відповідач, як одну із підстав для відмови у задоволені позову, на що суд першої інстанції не відреагував.

Зазначає, що судом прийнято рішення стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам 20 432 грн 38 коп. судового збору, що на думку відповідача не відповідає закону.

Звертає увагу, що на момент подання позову 23 грудня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2027 грн. Таким чином максимальний розмір судового збору для фізичних осіб не може перевищувати 10135 грн, що не було враховано судом першої інстанції.

15 листопада 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ТОВ "Порше Мобіліті" - адвоката Здоренко В.Є., в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не витребувавши на стадії судового розгляду оригінали документів порушив норми процесуального права, оскільки згідно п. 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вирішує заяви та клопотання учасників справи саме в підготовчому засіданні. За змістом ст. 222 ЦПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Таким чином, оскільки зазначене клопотання подане на стадії розгляду справи по суті з пропуском строку, а представником відповідача не обґрунтовано неможливості подачі такого клопотання на стадії підготовчого провадження, можна дійти висновку про те, що у суду першої інстанції не було процесуальної можливості для його задоволення.

Звертає увагу на те, що сума пред`явлена до стягнення має складові, а саме заборгованість за виставленими рахунками у повернення кредиту та сплати процентів за період з січня 2015 року по лютий 2016 року, заборгованість за невиплаченою сумою кредиту визначеною у вимозі від 4 березня 2016 року; відшкодування страхових платежів (згідно п. 5.6. Загальних умов) за період з лютого 2015 року по квітень 2018 року, а також нараховані інфляційні втрати та 3% річних згідно приписів ст. 625 ЦК України.

Зазначені суми боргу підтверджуються первинними документами, а саме копіями рахунків на оплату та зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта, засвідчені копії яких були додані до позовної заяви. Розрахунки інфляційних втрат та 3% річних на підставі приписів ст. 625 ЦК України були здійснені з урахуванням методики розрахунків штрафних санкцій із зазначенням періодів помісячних індексів інфляції.

Вказує, що оскільки кредитним договором передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування та те, що ТОВ "Порше Мобіліті" змінило строк виконання основного зобов`язання, направивши на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів в гривні, ТОВ "Порше Мобіліті" має право на нарахування компенсаційних платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки суми визначені в національній валюті України - гривні і вони не змінювались в залежності від зміни курсу.

Не погоджується також із наявністю підстав для застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що відповідний строк було перервано.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Розум О.В. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції визнав доведеними та обґрунтованими вимоги в частині стягнення заборгованості за виставленими рахунками з платежів по поверненню кредиту та сплати процентів в сумі 184 203,40 грн; втрати від інфляції за час прострочення сплати рахунків 78916,89 грн та сплати 3% річних у сумі 21914,57 грн (разом 102 740,76 грн); сплати 3% річних у сумі 24 045,99 грн; заборгованість за кредитом у сумі 464 741,68 грн; нараховані на суму заборгованості за кредитом інфляційна складова у сумі 204 583,24 грн та 3% річних у сумі 51 234,30 грн; сума простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів (п.5.6 Договору) у сумі 229 778,62 грн; інфляційна складова за прострочення відшкодування страхових платежів у сумі 78 916,89 грн та 3% річних у сумі 21 914,57 грн; а всього - 1 362 159,45 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 20% від суми кредиту згідно п.8.2 Загальних умов кредитування - 46 809 грн. 26 коп., а також штрафу у розмірі 15% від суми кредиту згідно п.8.5 Загальних умов кредитування - 35 106 грн. 95 коп., які нараховані позивачем за 2016 рік в загальній сумі штрафу 81 916 грн. 21 коп., судом було застосовано строк позовної давності, що згідно ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 серпня 2021 року в частині відмови у задоволені вимог про стягнення штрафу у розмірі 20% від суми кредиту згідно п.8.2 Загальних умов кредитування - 46 809 грн. 26 коп., а також штрафу у розмірі 15% від суми кредиту згідно п.8.5 Загальних умов кредитування - 35 106 грн. 95 коп., які нараховані позивачем за 2016 рік в загальній сумі штрафу 81 916 грн. 21 коп.не оскаржено ні позивачем ні відповідачем, тому не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія апеляційного суду визнала їх обґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 04 грудня 2013 року був укладений та підписаний сторонами кредитний договір № 50011344, додатки до нього, що складають його невід`ємну частину, а саме Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит та додатковий кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, а саме 234 046,31 грн, що складає еквівалент 28 369 доларів 25 центів США, з цільовим призначенням кредиту - на придбання автомобіля VW, зі сплатою 9,9 відсотків річних на умовах п.2.3 Загальних умов договору за користування кредитом, строком на 60 місяців до 15 грудня 2018 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

З метою забезпечення виконання зобов`язання між сторонами укладено також договір застави транспортного засобу № 50011344 від 06 грудня 2013 року, за умовами якого автомобіль VW, д.н.з. НОМЕР_1 , передано банку в заставу.

Крім того, 04 грудня 2013 року між АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик), ОСОБА_1 (страхувальником) та ТОВ "Порше Мобіліті" (вигодонабувач) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту РМ318904Га/13скв, предметом договору якого є майнові інтереси Страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом.

На виконання кредитного договору позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 234046,31 грн, що у еквіваленті складає 28369,25 доларів США. Однак відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту своєчасно та у повному розмірі не виконував, у зв`язку з чим позивач звернувся 04 березня 2016 року до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Станом на день формування вимоги сума (тіло) кредиту становило еквівалент 17761,96 доларів США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ "Креді Агріколь Банк" станом на 03 березня 2016 року становило 464741,68 грн, а заборгованість по виставлених рахунках складала 269318,36 грн, яка складалась із несплачених чергових платежів (прострочених відсотків та прострочена сума основного боргу) в розмірі 184203,40 грн, штрафних санкцій в розмірі 15788,06 грн та компенсації страхових платежів згідно п. 5.6 Загальних умов кредитування в розмірі 69326,90 грн.

Указана вимога була отримана відповідачем 14 березня 2016 року, проте виконана не була та була залишена без відповіді.

Таким чином, строк виконання зобов`язань, який за договором мав закінчитись 15 грудня 2018 року, був змінений кредитором шляхом направлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань (згідно зі змістом вимоги, що наявна у матеріалах справи на а.с.39-40, т.1). Указана вимога була отримана боржником 14 березня 2016 року, що не заперечено боржником. У наведеній вимозі строк її виконання встановлений протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги. Таким чином, строк виконання зобов`язань, що був змінений достроковою вимогою, наступив 14 квітня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення розрахунку заборгованості на невстановленому програмному забезпеченні та не уповноваженою особою кредитної установи є безпідставними, оскільки доказів у підтвердження вказаних обставин не надано. Крім того, сторона відповідача не позбавлена права надати власний розрахунок.

Наявність самого боргу, який виник із кредитних зобов`язань відповідач не спростував.

При цьому є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування суми інфляційних нарахувань на суму боргу, визначеному у кредитному договорі у іноземній валюті.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Відповідні висновки неодноразово підтверджені судовою практикою, зокрема у постановах Верховного Суду від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15; від 27 травня 2020 року у справі №243/912/16; від 3 березня 2021 року у справі №130/2604/18.

Колегія апеляційного суду не погоджується із запереченнями позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу про те, що у спірних зобов`язаннях був визначений грошовий еквівалент, що підлягає сплаті у гривнях, а тому, як вважає позивач, він має право вимоги суми інфляційних нарахувань.

Так, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У графіку погашення кредиту (а.с. 23, 24, Т.1) усі суми платежів визначені у еквіваленті до долара США.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) це - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Крім того, відсутні підстави для стягнення суми заборгованості та нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України сум внаслідок наявності підстав для застосування судом наслідків подання відповідачем заяви про застосування судом позовної давності.

Суд першої інстанції позовну давність застосував частково лише до нарахованої суми штрафу, оскільки вважав, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності тільки до цих сум. Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки із змісту наявних у матеріалах справи письмових заперечень проти позову вбачається, що відповідачем заявлено про необхідність застосування строку позовної давності в цілому до позовних вимог, а саме і загального (трирічного) і спеціального (скороченого).

Тому перевірці підлягають обставини пропуску строку позовної давності щодо кожної суми вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає, що строк позовної давності перерваний внаслідок надання відповіді на повторно направлену кредитором на адресу боржника вимогу від 17 грудня 2018 року.

Так, позивач вважає, що зміст відповіді на повторну вимогу свідчить про визнання боргу: "в разі надання обґрунтованого та детального розрахунку здійсненого протягом всього строку дії кредитного договору за зобов`язаннями щодо кредиту та відсотків та підтверджуючих первинних документів, за умов відповідності умовами кредитного договору, така вимога буде задоволена в добровільному порядку".

Однак на переконання колегії апеляційного суду переривання строку позовної давності шляхом визнання боргу має носити безумовний характер, який дає змогу констатувати визнання боргу, чого зміст відповіді на повторну вимогу не містить.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення, у суді першої інстанції заперечуючи проти заяви відповідача про застосування позовної давності позивач посилався лише на наявність поважних причин його пропуску, з чим не погодився суд першої інстанції, а не внаслідок переривання позовної давності. Сам висновок суду в частині невизнання причин пропуску позовної давності поважними позивачем шляхом подання апеляційної скарги також не оскаржено.

Оскільки з позовом про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся лише у січні 2020 року, тому строк позовної давності з часу виникнення зобов`язань по поверненню достроково усієї суми заборгованості (14 квітня 2016 року) було пропущено.

Відтак з урахуванням ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові щодо основної суми боргу.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з цим позовом з пропуском позовної давності, про застосування якого відповідачем подано письмову заяву, що згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, не підлягають задоволенню також позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості, які передбачені статтею 625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 910/19565/17. Обставини, які були встановлені у відповідній справі є подібні щодо обставин, які були встановлені у цій справі.

При цьому колегія апеляційного суду не може врахувати висновок Верховного Суду, що зроблений у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 756/9094/15 (провадження №61-47455св18), про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, оскільки такий висновок зроблено щодо відмінних обставин. А саме у справі №756/9094/15 було встановлено, що позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України було подано після набуття чинності рішенням про задоволення позову про стягнення основної заборгованості, тобто у наведеній справі не було встановлено пропуску строку позовної давності щодо основної суми боргу.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач у розрахунку заборгованості розмір кредитної заборгованості ділить на суму основної заборгованості, стосовно якої були позивачем виставлені рахунки, а відповідачем ці рахунки не оплачені, а також щодо залишку суми заборгованості, яка мала бути достроково сплачена боржником відповідно до направленої позивачем вимоги. Окремо на ці суми були нараховані кошти на підставі ст. 625 ЦК України. Усі ці суми були зазначені у достроковій вимозі із встановленням строку виконання їх зобов`язання до 14 квітня 216 року.

Відтак, за наведених у цій постанові підстав не підлягають задоволенню суми заборгованості за виставленими рахунками з повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 184203,40 грн, втрати від інфляції за час прострочення сплати рахунків в сумі 102740,76 грн, суми 3 відсотків річних за час прострочення сплати рахунків, в розмірі 24045,99 грн, заборгованості за кредитом у розмірі 464741,68 грн, втрат від інфляції за час прострочення сплати кредиту в сумі 204583,24 грн, суми 3 відсотків річних за час прострочення сплати кредиту в сумі 51234,30 грн.

Перевіряючи оскаржуване рішення в частині вирішення спору про стягнення суми простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів в розмірі 229778,62 грн, а також нарахованих на цю суму втрат від інфляції у розмірі 78916,89 грн та суми 3 відсотків річних в розмірі 21914,57 грн, колегією апеляційного суду встановлено наступне.

Позивач в обгрунтування підстав для стягнення на його користь суми компенсації страхових сум керується п. 5.6 договору.

Відповідно до п. 5.6 договору, який міститься у Загальних умовах кредитування як додаток до кредитного договору, передбачено, що "якщо позичальник в порушення ст. 5.5 цього кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування. Позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку із виконанням даного доручення/укладенням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1-1.7.6 цього кредитного договору або в порядку, передбаченому пунктом 1.7.9 цього кредитного договору (у випадку неотримання позичальником додаткового кредиту від компанії). На вимогу компанії позичальник зобов`язується надати належним чином оформлену довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених умовами цієї статті."

У п. 7 заперечення на повторну вимогу щодо дострокового повернення кредиту відповідач указує, що указаними положеннями п. 5.6 кредитного договору врегульовано право ТОВ "Порше Мобіліті" здійснювати будь-які платежі від її імені у разі не укладення нею страхового договору. Тому вона заперечує проти наявності підстав для сплати компенсації страхових платежів.

Так із матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2013 року між АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик), ОСОБА_1 (страхувальником) та ТОВ "Порше Мобіліті" (вигодонабувач) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту РМ318904Га/13скв, предметом договору якого є майнові інтереси Страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом.

Відповідний страховий договір не був укладений позивачем в інтересах позичальника, а був самостійно укладений безпосередньо із страхувальником ОСОБА_1 , яка його підписала.

Таким чином, положення п. 5.6 кредитного договору, не можуть бути визнані обґрунтованою та самостійною підставою для стягнення з відповідача суми здійснених позивачем сум страхового відшкодування.

Відповідно до умов п. 14.1 наведеного договору страхування, укладеного ОСОБА_1 , сторони домовились, що страховий платіж сплачується в гривневому еквіваленті стосовно визначеної у доларах США суми страхового платежу згідно комерційного курсу ПАТ "КредіАгріколь" на дату розрахунку платежу в строк не пізніше дати, вказаної в розділі 14 цього договору, як строк сплати страхового платежу за відповідний період фактичного надання послуг, та відображається у розрахунку суми страхового платежу, який є невід`ємною частиною цього договору.

В розрахунку вказується комерційний курс ПАТ "КредіАгріколь" грошової одиниці України до долара США на дату розрахунку страхового платежу, страхова сума та страховий платіж у грошовій одиниці України.

Страховик, яким за договором є АТ "Страхова компанія "АХА Страхування", за 25 робочих днів до початку чергового періоду страхування письмово повідомляє страхувальника про необхідність сплати чергових страхових платежів на наступний період страхування. У разі, якщо оплата страхового платежу не була здійснена страхувальником до вказаного у розділі 14 договору терміну, страховик письмово повідомляє про це вигодонабувача (позивача) та надає йому відповідні рахунки для сплати страхового платежу вигодонабувачем відповідно до умов цього договору (пункти 14.2 і 14.3).

Таким чином, з умов договору страхування слідує, що хоч сторони і визначили строки сплати чергових страхових платежів, однак розмір був визначений у іноземній валюті та мав бути сплачений у гривневому еквіваленті за курсом конкретної фінансової установи та на страховика покладено зобов`язання щодо письмового повідомлення за 25 робочих днів до початку чергового періоду страхування.

Отже, виконання зобов`язань страхувальника пов`язане з необхідністю виконання відповідних зобов`язань страховиком, який не є стороною цього судового спору.

Матеріали справи містять докази сплати позивачем страхових платежів позивачем, однак не містять доказів належного виконання зобов`язань страховиком перед страхувальником щодо письмового повідомлення за 25 робочих днів до початку чергового періоду страхування безпосередньо страхувальника та невиконання страхувальником договірних зобов`язань перед страховиком. Відтак відсутні докази прострочення відповідачем виконання зобов`язань перед страховиком та, як наслідок відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування позивачеві сплачених ним страхових платежів на користь страховика.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та змісту позовних вимог, вимоги щодо сплати страхових платежів містяться як у сумі заборгованості, яку позивач визначив як "заборгованість по виставленим рахункам", так і окремо як "заборгованість по страховим платежам", однак матеріали, які були подані до позову, містять лише розрахунки сум, які підлягають нарахуванню відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак не містять розрахунку заборгованості страхових платежів на суму 229778,62 грн.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Обов`язком суду є перевірка наведеного позивачем розрахунку. А оскільки позивачем розрахунок заборгованості страхових платежів на суму 229778,62 грн не наведений та не наведено пояснень з приводу того, які докази у підтвердження сплати позивачем страхових платежів слід віднести до обгрунтування суми по виставленим рахункам, яка в свою чергу була виставлена у достроковій вимозі, а які як самостійна заборгованість по сплаті страхових платежів, тому перевірити правильність нарахування заборгованості не вбачається можливим.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у силу вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 серпня 2021 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" (ЄДРПОУ 3642974) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" (ЄДРПОУ 3642974) в дохід держави 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба