КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7855/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» Сидоренка Олексія Миколайовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року, постановлене суддею Курічовою В.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», в якому просила суд стягнути з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 13.12.2019 по 19.05.2021 у розмірі 564 105,96 грн, 20 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи тим, що 13.12.2019 її звільнено з посади заступника головного бухгалтера ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з врахуванням ст. 44 КЗПП. На день звільнення відповідач нарахував їй заборгованість із заробітної плати у розмірі 262 638,45 грн, але повністю її не виплатив внаслідок відсутності грошових коштів. Повний розрахунок з нею відповідач провів 19.05.2021, зі спливом 334 днів, перерахувавши їй заборгованість із заробітної плати у розмірі 219 638,45 грн.

Вказувала, що при відсутності спору про розмір невиплачених сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також вказувала, що внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства України, їй завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 20 000,00 грн, моральна шкода полягає у порушенні звичного для позивачки укладу життя, пов`язаного з відсутністю коштів упродовж певного періоду; переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду; необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї родини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнено з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь ОСОБА_1 560 000,00 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 621,00 грн судового збору, разом до стягнення - 567 621,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, 20.12.2021 року представник відповідача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким змінити рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сторону зменшення, з урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості мотивуючи тим, що рішення винесено з порушенням принципів цивільного судочинства, а також норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги співмірність суми невиплаченої заробітної плати та суми середнього заробітку, про стягнення якого просить позивач, не враховано ступінь вини підприємства, адже оборонне підприємство має специфічний ринок збуту, оскільки продукція, яка виготовляється, насамперед передбачається для забезпечення боєздатності країни.

Також вказує, що сума, задоволена судом є непомірно великою, і в разі залишення без змін розміру суми, це може спричинити фінансову кризу на підприємстві та унеможливить виплату поточної заробітної плати працюючим співробітникам.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При частковому задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позову, здійснивши та перевіривши розрахунок позивача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені, встановив, що останній виконаний арифметично вірно та не знайшов підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо вірного розрахунку середнього заробітку позивача.

Судом встановлено, що позивач з 08.08.2017 по 13.12.2019 працювала в ДП «КБ «Артилерійське озброєння» та звільнена з посади заступника головного бухгалтера за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу від 05.12.2019 № 366-К.

На день звільнення відповідач нарахував їй заборгованість із заробітної плати у розмірі 262 638,45 грн, з яких 40 000,00 грн частково виплатив 28.12.2019, 1 000,00 грн - 13.02.2020, 1 000,00 грн - 25.02.2020, 1 000,00 грн - 05.03.2020.

Повний розрахунок з нею відповідач провів 19.05.2021, після звернення ОСОБА_1 11.03.2020 до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, перерахувавши їй на картковий рахунок залишок заборгованості із заробітної плати у розмірі 219 638,45 грн.

При цьому згідно з довідкою від 22.01.2021, виданою ДП «КБ «Артилерійське озброєння», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням становила - 1 771,32 грн ( а.с.36).

Перевіривши розрахунок, зроблений позивачкою, суд зауважує, що правильним розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2019 по 19.05.2021 без урахувань та утримань передбачених законодавством, складає 628 818,60 грн (середньоденна зарплата 1 771,32 грн х 355 робочих днів).

Статтею 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Застосовуючи вищенаведені критерії, колегія суддів бере до уваги, що позивач звернувся з цим позовом після спливу більш, ніж року після звільнення з роботи, сума невиплаченої заробітної плати за відповідний період становила 219 638,45 грн та така виплачена позивачу 19.05.2021, середньоденна заробітна плата складала - 1 771,32 грн, а отже враховуючи співвідношення розміру заборгованості із заробітної плати та середньоденної заробітної плати за відповідний період, а також дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, беручи до уваги причини затримки розрахунку, наведені відповідачем та те, що відповідач є державним оборонним підприємством, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 200 000 грн.

З огляду на викладене, колегія ввважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою наведені обставини справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, не врахувавши, що істотність суми несвоєчасно виплаченої заробітної плати порівняно із середнім заробітком працівника порушує принципи розумності та справедливості.

За таких обставин колегія суддів вважає за доцільне змінити рішення суду першої інстанції шляхом зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із заявлених позивачем 560 000 грн до 200 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зменшення суми середнього заробітку , стягнутого на користь позивача за період затримки розрахунку при звільненні .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» Сидоренка Олексія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , зменшити суму середнього заробітку при затримці розрахунку при звільненні , стягнуту з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь ОСОБА_1 з 560 000 гривень до 200 000 гривень.

В решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 1 серпня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: