Ухвала

04 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 466/4201/20

провадження № 61-6962ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано пункти 1 і 2 рішення № 30 від 18 лютого 1994 року «Про розмежування квартири АДРЕСА_1 і

АДРЕСА_2 » за фактичним користуванням і володінням.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні допоміжними приміщеннями будинку АДРЕСА_3 , а саме: приміщенням коридору (сходової клітки) площею 6,7 кв. м, позначеному на поверховому плані цифрою 1, та приміщеннями підвалу площею 12 кв. м, позначеному на поверховому плані цифрою 1.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати ванну та умивальник у приміщенні кухні, позначеної на поверховому плані цифрами 2-1, туалет, облаштований на площі коридору, площею 6,7 кв. м, позначений на поверхневому плані цифрою 1, привівши приміщення коридору до попереднього стану, а також самовільно прокладену каналізаційну систему з квартири

АДРЕСА_4 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року залишено без змін.

У липні 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року зміни до касаційної скарги ОСОБА_1 від 22 серпня 2022 року на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року повернуто без розгляду.

Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 04 серпня 2022 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про часткове відкликання касаційної скарги в частині оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду щодо таких позовних вимог: усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями та зобов`язання здійснити демонтування.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про часткове відкликання касаційної скарги задоволено.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 у частині оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року щодо вимог про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями та зобов`язання ОСОБА_1 здійснити демонтування у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями повернуто заявникові.

Отже, предметом касаційного перегляду є позовні вимоги про визнання незаконними та скасування пунктів 1 і 2 рішення № 30 від 18 лютого

1994 року «Про розмежування квартири АДРЕСА_1 і

АДРЕСА_2 » за фактичним користуванням і володінням.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень

ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 19 червня 2018 року у справі № 826/12868/17, від 18 вересня 2019 року у справі № 826/12479/14,

від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц, та не дослідили зібрані у справі докази (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить зупинити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду

або зупинення його дії (якщо рішення не передбачає примусового виконання).

З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін постановою апеляційного суду, не підлягає примусовому виконанню в оскаржуваній частині - визнання незаконними та скасування пунктів 1 і 2 рішення № 30 від 18 лютого 1994 року «Про розмежування квартири АДРЕСА_1 і

АДРЕСА_2 » за фактичним користуванням і володінням, необхідність у зупиненні виконання судового рішення відсутня.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року.

Витребувати з Шевченківського районного суду м. Львовавищезазначену цивільну справу (№ 466/4201/20).

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року відмовити.

Надіслати іншим учасникам справи № 466/4201/20 копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом чотирнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович