Провадження № 2/522/968/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса про усунення перешкод у розпорядженні власністю шляхом скасування заборони,
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього надійщло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.
Завідувач Першої державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до суду з заявою про розгляд справи без присутності представника відповідача.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 06 жовтня 2017 року на підставі свідоцтва про право на спадшину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 4591, ОСОБА_1 , стала власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скаладається в цілому з житлового будинку під літ. «А», загальною площею 56,1 кв.м, житловою площею 26,7 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б»- літня кухня, «В» - вбиральня, «Е» - гараж, «І»- мостіння, «II» цистерна, 1- 4- огорожа, розташованих на земельній ділянці 509 кв.м.
На запит представника позивачки до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, щодо надання копії Рішення №235 від 31.03.1982 року Виконкому м. Одеси, було отримано відповідь від 20.09.2021 р. за №2248-Л-11.1-21, у якій зазначено, що Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів №235 від 31.03.1982 року не існує. Під №235 від 01.04.1982 р. зареєстровано рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів «О разрешении Дирекции строящегося пивзавода №3 Одесского производственного обьядинения пивовезалкогольной промышленности проектирования жилого дома №20 в микрорайоне «A-Б» общежития на 690 мест в микрорайоне «В» жилого района «Таирово» и частичного отмене решения исполкома горсовета от 21.01.1982 г. №39.
На запит адвоката Козія О.П. до Одеського державного нотаріального архіву, щодо надання копії Рішення №235 від 31.03.1982 року Виконкому м. Одеси, було надано відповідь від 24.09.2021 р. за №3476/01-20, у якій зазначено, що згідно матеріалів переданих на державне зберігання Першої одеської нотаріальної контори є Рішення №235 від 01.04.1982 року Виконкому м. Одеси.
Суду не надані належні та допустимі докази, що рішення Виконкому м. Одеси №235 від 31.03.1982 р. було прийнято.
Відповідно до Постанови Верховної ради УРСР «Про порядок введення в дію Закону Української PCP «Про місцеві Ради народних депутатів Української PCP та місцеве самоврядування» (Відомості Верховної ради УРСР (ВВР), 1991, N 2, ст. 6 ) від 8 грудня 1990 року N 534-ХІІ введено в дію Української PCP «Про місцеві Ради народних депутатів Української PCP та місцеве самоврядування» з дня його опублікування доручено Раді Міністрів Української PCP до 1 квітня 1991 року визначити порядок передачі і перелік майна, яке за плату або безоплатно передається до складу комунальної власності різних територіальних рівнів.
Згідно з п. З Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно- територіальних одиниць проводилось виконкомами районних і міських Рад
народних депутатів з участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів.
Відповідно до затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно- територіальних одиниць (комунальною) власністю» розділу І. Власність областей Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду передано до комунальної власності.
З оглядом на вищезазначене випливає, що нині діючий виконком Одеської міської ради є правонаступником прав та обов`язків виконкому Одеської міської ради народних депутатів стосовно прийняття ним рішення щодо встановлення заборон на відчуження будинків місцевих рад.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 4336/5 від 28.12.2017 «Про утворення деяких державних нотаріальних контор» утворено Приморську, Київську, Суворовську, Малиновську державні нотаріальні контори у місті Одеса. Станом на 18.10.2018 ліквідовано Першу, Другу, Третю, Четверту, П`яту, Шосту та Сьому одеські державні нотаріальні контори. Архівні документи ліквідованих державних нотаріальних контор передано до Одеського державного нотаріального архіву. Незакінчені спадкові справи передані до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з колишньої Першої, Другої та Шостої одеських державних нотаріальних контор; до Суворовської державної нотаріальної контори в місті Одеса передано незакінчені спадкові справи Четвертої одеської державної нотаріальної контори; до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса передано незакінчені спадкові справи Третьої одеської державної нотаріальної контори, до Малиновської державної нотаріальної контори в місті Одеса передано незакінчені спадкові справи П`ятої та Сьомої одеських державних нотаріальних контор.
Отже, Першу одеську державну нотаріальну контору ліквідовано відповідно до вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України. Державна реєстрація нерухомого майна та їх обтяжень надаються у тому числі Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса.
Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).
Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.
Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Згідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна;
тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
Згідно п.5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.
Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг).
Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.
Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
Керуючись ст.ст.2-4, 12, 13, 223, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 351-355, 430, суд
Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса про усунення перешкод у розпорядженні власністю шляхом скасування заборони задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 01.11.2022.
Суддя Р.Д. Абухін