Справа № 333/1332/20
Провадження № 2/333/144/22
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Смаковського С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України про стягнення майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі про стягнення шкоди. Позовна заява в процесі розгляду була уточнена.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Шевченківським районним судом у м. Запоріжжя 15.12.2009 року виданий виконавчий лист №2-3535 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 199000 грн. 00 коп., 7663 грн. 41 коп. в рахунок відшкодування 3% річних, 31612 грн. 27 коп. в рахунок відшкодування відсотків за позиками, 45967 грн.69 коп. в рахунок відшкодування індексу інфляції, 1730 грн. 00 коп. судових витрат.

18.12.2009 року Комунарським відділом ДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-3535, виданого 15.12.2009 року Шевченківським районним судом у м. Запоріжжя.

27.01.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2

18.03.2010 року було проведено перевірку майнового стану ОСОБА_2 , відповідно до якої складено акт опису та арешту майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу квартири. Вартість майна визначено в сумі 190 000,00 грн., накладено заборону на його відчуження.

Крім того, з 30.07.2010 року по 15.10.2010 року квартира була винесена на прилюдні торги.

19.01.2011 року було складено акт державного виконавця про передачу нереалізованого майна боржника стягувану ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу, у зв`язку з тим, що прилюдні торги не відбулися за відсутністю покупців та листом ОСОБА_1 повідомив про згоду залишити за собою арештоване майно в рахунок погашення боргу.

Також в цей день була винесена постанова № 16517691 про передачу майна ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості.

21.01.2011 року приватним нотаріусом Морозовою В.М. видано свідоцтво, відповідно до якого, вона посвідчує, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, а саме: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яке зареєстроване в реєстрі за № 196.

Запорізьким окружним адміністративним судом 08.09.2011 року винесена постанова у справі №2а-0870/5459/11, якою в задоволенні позовних вимог Прокурора Комунарського району м. Запоріжжя до Комунарского відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця ВП 16517691 від 19.01.2011 року відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 у справі № 2а-0870/5459/11 апеляційну скаргу прокурора Комунарського району м.Запоріжжя задоволено. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2011року - скасовано. Позовні вимоги Прокурора Комунарського району м. Запоріжжя задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця ВП 165117691 від 19.01.2011 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.05.2014 року у справі № 2а- 0870/5459/11 (К/800/15114/13) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року залишено без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2014 року у справі № 2а-0870/5459/11 виправлено описку в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року, зазначивши в тексті номер виконавчого провадження: «ВП № 16517691».

Також, заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2013 року по справі № 333/2585/13-ц (яке набрало законної сили 05.02.2014 року) визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на майно, що складається з квартири, загальною площею 50.42 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , видане та посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою Вікторією Миколаївною 21.01.2011 року, зареєстроване в реєстрі за № 196.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На думку позивача, після скасування 29.01.2013 року постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 16517691 від 19.01.2011 року про передачу майна стягувану у рахунок погашення заборгованості, державний виконавець, керуючись статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на день скасування вищезазначеної постанови) був зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Внаслідок таких дій виконавця, виконавчий лист по справі №2-3535, виданий Шевченківським районним судом у м. Запоріжжя, залишився не виконаним.

Також, позивач зазначає про те, що, на його думку, державним виконавцем також були порушенні вимоги статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на день скасування вищезазначеної постанови), так як стягувач не отримував копію постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа для подальшого вжиття заходів щодо повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до відповіді Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) (далі по тексту - Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі) від 21.02.2020 № 16657-7-18.3-34. було повідомлено, що 29.03.2010 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме на підставі письмової відмови стягувана від одержання предметів, вилучених у боржника.

Однак, позивач ніяку відмову до виконавчої служби не надавав.

З посиланням на те, що протиправними діями виконавчої служби порушені права ОСОБА_1 , як стягувача за виконавчим листом №2- 3535 від 15.12.2009 року, що призвело до невиконання рішення суду, позбавлення можливості стягувана отримати кошти за виконавчим листом, чим завдано матеріальну та моральну шкоду позивачу, позивач просить суд - стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь суму майнової шкоди у розмірі 285973 грн. 37 коп., та стягнути з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) судові витрати.

Від Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вимоги позову не визнає у повному обсязі, просить у його задоволенні відмовити, з огляду на зазначене.

Обґрунтування відзиву на позовну заяву містять аналогічні обґрунтування ходу виконавчого провадження. Поряд з цим відповідач зазначає про те, що позивач з моменту закриття виконавчого провадження у 2011 році і до 2020 року не користувався своїм правом наданим йому Законом України «Про виконавче провадження». Лише у лютому 2020 року стягувач звернувся до Відділу за отриманням інформації про хід виконання виконавчого листа № 2-3535 від 15.12.2009 року, хоча виконавче провадження № 16517691 було закінчено 11.02.2011 року на підставі за п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження», № 606- XIV від 21.04.1999 року, а матеріали якого було знищено ще на початку 2015 року.

Через те, що виконавче провадження № 16517691 було знищено, надати будь-які вагомі докази по справі, зокрема факту направлення або отримання стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження за п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження», від 21.04.1999 року (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду) від 11.02.2011 року відсутня можливість.

Також, відповідач зазначає про те, що позивачем до позову не надано належним доказів, відповідач ніяким чином не позбавляв стягувана отримати кошти за виконавчим листом. На підтвердження цього є сама постанова від про закінчення виконавчого, яка не була оскаржена позивачем, а отже, на даний час вона є законною.

З посиланням на те, що невиконання рішення суду виникло з вини боржника, який не виконував рішення добровільно та ухилявся від його виконання на протязі тривалого часу, а також на те, що дії відповідача були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач у відповіді на відзив відповідача на позовну заяву позивач зазначає, що саме на органи виконавчої служби покладено обов`язок примусового виконання рішення суду через, що посилання відповідача на те, що саме боржник не виконав рішення суду є недоречним. Також, позивач зазначає про те, що відповідачем не надано доказів факту направлення або отримання стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження, через його знищення.

Інших заяв по суті не надходило.

Процесуальні дії у справі

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2020 року стягнуто з Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 285 973, 37 грн. та судовий збір у розмірі 2 859, 74 грн.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення майнової шкоди, скасовано, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, визначена дата підготовчого судового засідання.

08.08.2022 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача та представник відповідача - Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засіданні не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, суду надані заяви про розгляд справи у їх відсутності, кожна сторона наполягає на правовій позиція, яка викладена у заявах по суті.

Представник Державної казначейської служби України у судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином.

Оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, суд розглядає справу за наявними матеріалами та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини, встановлені судом.

На виконані у Комунарському відділі ДВС Запорізького МУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконавчого документа від 15.12.2009 № 2-3535, який виданий Шевченківським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі боргу у розмірі 199 000 грн., 7 663, 41 грн. в рахунок відшкодування 3% річних, 31 612, 27 грн. в рахунок відшкодування відсотків за позиками, 45 967, 69 грн. в рахунок відшкодування індексу інфляції, 1 730 грн. - судові витрати.

18.12.2009 року Комунарським ВДВС Запорізького МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу. Виконавче провадження перебувало у складі зведеного виконавчого провадження, за яким боржником витупав ОСОБА_2 .

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 28.12.2009 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

28.12.2009 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника

27.01.2010 року винесено загальну поставну про звернення стягнення на майно боржника.

18.03.2010 року було проведено перевірку майнового стану ОСОБА_2 відповідно до якої складено акт опису й арешту майна серії АА №2870471від 18.03.2010 року. Згідно даного акту описано і накладено арешт на квартиру.

29.03.2010 року винесено постанову про призначення експерта, щодо оцінки майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

З 30.07.2010 року по 15.10.2010 року квартира винесена на прилюдні торги. Проте торги не відбулися за відсутністю покупців.

19.01.2011 року складено акт державного виконавця про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення суми боргу, у зв`язку з тим, що прилюдні торги не відбулися за відсутністю покупців та листом ОСОБА_1 про згоду залишити за собою арештоване майно в рахунок погашення боргу.

21.01.2011 року приватним нотаріусом Морозовою В.М. видано свідоцтво, відповідно до якого, вона посвідчує, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

11.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Запорізьким окружним адміністративним судом 08.09.2011 року винесена постанова у справі №2а-0870/5459/11, якою в задоволенні позовних вимог Прокурора Комунарського району м. Запоріжжя до Комунарского відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця ВП 16517691 від 19.01.2011 року відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року у справі № 2а-0870/5459/11 апеляційну скаргу Прокурора Комунарського району м.Запоріжжя задоволено. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2011 року скасовано. Позовні вимоги Прокурора Комунарського району м.Запоріжжя задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця ВП 165117691 від 19.01.2011 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.05.2014 року у справі № 2а- 0870/5459/11 (К/800/15114/13) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року залишено без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2014 року у справі № 2а-0870/5459/11 виправлено описку в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року, зазначивши в тексті номер виконавчого провадження: «ВП № 16517691».

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2013 року по справі № 333/2585/13-ц (яке набрало законної сили 05.02.2014 року) визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на майно, що складається з квартири, загальною площею 50.42 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , видане та посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою Вікторією Миколаївною 21.01.2011 року, зареєстроване в реєстрі за № 196.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Виконавче провадження № 16517691 було знищено, через закінчення строків зберігання у 2015 році, через що відповідач не в змозі надати докази факту направлення або отримання ОСОБА_1 постанови про закінчення виконавчого провадження за п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», № 606-Х1У від 21.04.1999 року (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду) від 11.02.2011 року.

Підставою звернення до суду стало те, що, на думку позивача, протиправними діями виконавчої служби порушені його, як стягувача за виконавчим листом №2-3535 від 15.12.2009 року, що призвело до невиконання рішення суду, позбавлення можливості стягувана отримати кошти за виконавчим листом, чим завдано матеріальну та моральну шкоду позивачу.

Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази (правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.10.2005 у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує, що як обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постанова державного виконавця ВП 165117691 від 19.01.2011 року, а саме акт державного виконавця про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення суми боргу, у зв`язку з тим, що прилюдні торги не відбулися за відсутністю покупців та листом ОСОБА_1 про згоду залишити за собою арештоване майно в рахунок погашення боргу, визнана протиправною та скасована постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року.

Поряд з цим, суд зазначає, що акт державного виконавця від 19.01.2011 року, не був підставою для закінчення виконавчого провадження, отже вказаний акт, не був перешкодою у виконанні рішення суду, а навпаки був ухвалений на користь ОСОБА_1 .

У свою чергу, 11.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених а. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», яка не була оскаржена.

Неможливість надання органом ДВС документального підтвердження направлення на адресу позивача постанови про закінчення виконавчого провадження обумовлюється закінченням строку зберігання останнього, що в свою чергу не може свідчити про неналежне виконання судового рішення. Суд зазначає, що з часу закінчення виконавчого провадження і до звернення позивача до суд минуло 9 років, що є значним проміжком часу, що обумовлює об`єктивні причини неможливості надання документальних доказів.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що і позивач протягом зазначеного часу (9 років) не цікавився ходом виконавчого провадження, достеменно маючи інформацію про те, що рішення суду не виконуються, оскільки грошові кошти на рахунок стягувача не надходили, а сам стягувач був учасником судових провадження, за результатами розгляду яких, судами було ухвалено рішення про скасування акту державного виконавця від 19.01.2011 року. Доказів зворотного позивачем не надано та судом під час розгляду справи не встановлено.

Сам, факт невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій ДВС, на який посилається позивач як одну з підстав позовних вимог, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішень, які набрали законної сили, та завданою шкодою.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем, у даному випадку, позивачем не надано належних підтверджень, що саме діями, рішеннями чи бездіяльністю відповідача завдано шкоди останньому, та як, суду не надано належних доказів, які б вказували на причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяними збитками у заявленому ним розмірі, та зазначає, що невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачу майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника, а тому невиплачені позивачу кошти на виконання рішення суду, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, керуючись ст. ст. 76, 81, 82, 139, 141, 259, 263-265 України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України про стягнення майнової шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва