П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року м. Київ

Справа №760/2502/18

Провадження № 22-ц/824/7772/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Київська міська рада, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною ОСОБА_8 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення, про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до

ОСОБА_2 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності у рівних частках по 1/2 частині ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У 2009 році ОСОБА_10 здійснив відчуження належної йому 1/2 частини цього будинку у власність своєї доньки ОСОБА_12 , яка є власником цієї частини.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої належну їй спадщину у вигляді 1/2 частини цього будинку прийняли її діти спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_2 та ОСОБА_13 . На час її смерті ОСОБА_13 , як спадкоємець, постійно проживав у цьому будинку та вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном - 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 помер не оформивши свої спадкові права на належну йому частку на житловий будинок АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача - ОСОБА_14 .

Позивачка, як спадкоємець за законом після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк, передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України, подала заяву до П`ятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13 , а також подала заяву про прийняття спадщини після смерті

ОСОБА_14 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 на належне йому на праві власності майно є ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .

На час смерті ОСОБА_11 , їй належала на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Солом`янського райсуду міста Києва від 09 липня 2010 року визнано за ОСОБА_15 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_11 на 1/2 частину домоволодіння

АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року зазначене заочне рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_15 відмовлено у задоволенні позову.

Таким чином, позивач вважала, що на даний час вона та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом по 1/4 частині кожен на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивачу стало відомо про те, що на підставі зазначеного заочного рішення суду Київська міська рада 29 вересня 2016 року прийняла рішення за №51/1055, яким передала у приватну власність ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, що складає площу 0,0861 га за адресою: АДРЕСА_1 , а Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

28 грудня 2016 року здійснив державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки, що складає площу 0,0861 га за адресою:

АДРЕСА_1 (індексний номер 33235216).

Таким чином, позивач вважала, що оскільки рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року скасовано заочне рішення Солом`янського райсуду міста Києва від 09 липня 2010 року на підставі якого Київрадою приймалося оскаржуване рішення про передачу ОСОБА_2 у приватну власність 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 та вчинялися дії з державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, рішення Київради від 29 вересня

2016 року за №51/1055 та державна реєстрація права власності на нього від 28 грудня 2016 року (індексний номер 33235216 від 28 грудня 2016 року 11:36:01) підлягають скасуванню (визнанню недійсним у відношенні рішення), як незаконні.

При цьому зазначала, що оскільки вона не набула права власності на 1/4 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом її приватизації, а приватизація 1/2 частини земельної ділянки після прийняття спадщини обома спадкоємцями має відбуватися одночасно шляхом подачі заяви, що визначено статтею 118 ЗК України, спосіб її правового захисту полягає у визнанні недійсним рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року за №51/1055, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/2 частину цієї земельної ділянки, прийняте 28 грудня 2016 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київради (КМДА) (індексний номер 33235216 від 28 грудня 2016 року 11:36:01), а також визнання за позивачем права власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом за першою чергою.

Визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння

АДРЕСА_1 обґрунтовується тим, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає позивачу вступити у спадкові права, ухиляється від спільного прийняття спадщини, подачі заяви, що є обов`язковою вимогою під час оформлення нотаріусом, а також те, що остання намагалася незаконно усунути батька позивача, а після його смерті і позивача права на спадщину за законом.

Позивачка зверталась до нотаріусів з приводу оформлення спадкових прав шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як на 1/4 частину будинку, так і на 1/4 частину земельної ділянки, проте в обох випадках їй було відмовлено.

ОСОБА_1 просила визнати частково недійсним та незаконним рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року за № 51/1055 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0861 га по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28 грудня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0861 га по АДРЕСА_1 (індексний номер 33235216 від 28 грудня 2016 року 11:36:01); визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом за першою чергою та стягнути з відповідачів судовий збір.

Ухвалою Солом?янського районного суду міста Києва від 07 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_15 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним рішення про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно. Призначено підготовче судове засідання.

13 травня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

23 червня 2020 року ухвалою суду до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_7 .

Аргументи інших учасників справи

06 серпня 2018 року ОСОБА_2 до суду подано відзив на позов, у якому вона просить відмовити у його задоволенні.

Відзив мотивовано тим, що 05 жовтня 1958 року між ОСОБА_11 та

ОСОБА_10 з однієї сторони та Виконкомом Жовтневої райради м. Києва з іншої укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки по

АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, на думку відповідача, спадщина після смерті ОСОБА_11 відкрилась саме в квітні 1959 року, коли в України діяв Цивільний кодекс УРСР

1922 року.

Відповідач зазначала, що вона постійно, ще за часів коли була жива матір, мешкає у вказаному будинку, де також мешкав ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Посилалася на те, що вона протягом тривалого часу неодноразово зверталася до ОСОБА_13 з проханням разом оформити спадкові права, але останній постійно відмовлявся займатися цим питанням.

Вказувала, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2010 року за нею було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке було в подальшому скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року.

Посилалася також на те, що вона, як власник 1/2 частини домоволодіння по

АДРЕСА_1 звернулася до Київської міської ради і на підставі рішення №514055 отримала у власність 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0861 га.

Зазначала, що оскільки рішення суду про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 було скасовано, тому вона перебуває в такому саме стані як і позивач, тобто не має належних документів про право власності на спадкове майно, у зв`язку з чим вважає, що вона не зможе виконати рішення суду у разі задоволення позову.

Також вважала, що ОСОБА_1 має законні підстави отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування, а після цього звернутися до Київради (після виготовлення технічної документації) з питанням про приватизацію частини земельної ділянки, так як скасування рішення Солом`янського райсуду про визнання за нею права власності в порядку спадкування дає підстави для скасування державної реєстрації прав як на будинок так і на земельну ділянку.

23 серпня 2018 року представником відповідача - Київської міської ради до суду подано відзив на позов, у якому вона просить відмовити у його задоволенні.

Заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, посилалася на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності у рівних частках, а саме 1/2 частини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Проте, у 2009 році ОСОБА_10 відчужив належну йому частину на праві власності на користь своєї доньки ОСОБА_12 , яка і надалі є власником даної частини, а після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина на користь її дітей, а саме спадкоємців першої черги ОСОБА_13 та ОСОБА_2 по 1/4 для кожного зі спадкоємців.

Зазначала, що 29 вересня 2016 року Київською міською радою було прийнято рішення №51/1055 «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_15 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 », відтак вказаний рішенням передано ОСОБА_7 та ОСОБА_2 земельну ділянку у спільну часткову власність площею 0,0861га (кадастровий номер :69:193:0023) із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на

АДРЕСА_1 .

На думку представника Київради оскаржуване рішення було прийнято з дотриманням норм чинного законодавства і в межах компетенції, оскільки позивачем хибно зазначено, що таке рішення приймалось на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2010 року, адже Київська міська рада наділена правом визначати особливості землекористування у м. Києві і саме вона наділена правом розпоряджатися майном територіальної громади м. Києва.

03 вересня 2018 року представником відповідача - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) до суду подано відзив на позов, у якому вона просить відмовити у його задоволенні.

Заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, посилається на те, що на підставі рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року № 51/1055 «Про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » державним реєстратором Департаменту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято рішення від 28 грудня 2016 року № 33235216 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Вважала, що у разі задоволення позовних вимог щодо скасування рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року № 51/1055 та звернення позивача з відповідним рішенням суду та документами до будь-якого суб`єкта державної реєстрації з метою скасування державної реєстрації прав, законодавством України передбачений обов`язок останніх внести запис про скасування державної реєстрації прав незалежно від участі у судовій справі, тому просила відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення, про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року № 51/1055 в частині передачі ОСОБА_2 у власність 1/2 частки земельної ділянки від 0,0861 га (кадастровий номер :69:193:0023) на АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Визнаючи недійсним та скасовуючи рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року № 51/1055 в частині передачі ОСОБА_2 у власність 1/2 частки земельної ділянки від 0,0861 га (кадастровий номер :69:193:0023) на АДРЕСА_1 , суд першої інстанції врахував правила статті 120 ЗК України та виходив із того, що рішення ради порушує права ОСОБА_1 на спадкове майно у виді 1/4 частині земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки скасовано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції зробив висновок про те, що судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, в даному випадку рішення Київської міської ради, є підставою для проведення державної реєстрації припинення речових прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив із того, що такі вимоги є передчасними, оскільки ОСОБА_1 після набрання законної сили даного рішення суду має право звернутись до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку визначеному ЦК України та Закону України «Про нотаріат».

Короткий зміст вимог та доводів апеляційноїскарги

05 травня 2022 року ОСОБА_1 подаладо Київського апеляційного судучерез Солом?янський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та про визнання права власності та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у вказаних частинах задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Заявниця вказує, що ОСОБА_2 не визнає права позивачки на ј частину спадкового майна, а нотаріуси неодноразово їй відмовляли у вчиненні нотаріальної дії з оформленням спадкового права на ј частину будинку. Крім того, заявниця вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

26 травня 2022 року матеріали цивільної справи № 760/2502/18 разом із апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 26травня 2022 року матеріали цивільної справи № 760/2502/18 разом із апеляційною скаргою передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня

2021 року залишено без руху.

Надано ОСОБА_1 десять днів, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків: щодо виконання вимог статті 356 ЦПК України (доплатити судовий збір та надати підтвердження його сплати); щодо виконання вимог статті 357 ЦПК України (подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, із зазначенням підстав для поновлення строку).

26 липня 2022 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та докази сплати судового збору, у розмірі встановленому судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

22 серпня 2022 року представник Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - ҐВ. В. подала до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині вимог до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня

2021 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що державним реєстратором під час внесення запису не було порушено вимоги чинного законодавства та у межах наданих повноважень.

14 вересня 2022 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду пояснення та заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у яких просить відхилити доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та задовольнити подану апеляційну скаргу.

Аргументи наведені у поясненнях та запереченнях на відзив на апеляційну скаргу є ідентичними, аргументам, наведеним в апеляційній скарзі.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 760/2502/18 за відсутності учасників справи, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, врахувавши аргументи, наведені у поясненнях та запереченнях на відзив на апеляційну скаргу,колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно.

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення, про передачу у власність земельної ділянки, ОСОБА_1 не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на праві приватної власності

1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва, посвідченого П`ятою київською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1958 року № 18526, дублікат якого виданий П`ятою київською державною нотаріальною конторою 08 червня 2002 року № 1040 та записано в реєстрову книгу № 110-99 за реєстровим №19980, що підтверджується реєстраційним посвідченням №000758 виданим 17 червня 2002 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

ОСОБА_11 за життя заповіту не склала.

Спадкоємцями за законом першої черги майна спадкодавця ОСОБА_11 є її діти: дочка ОСОБА_17 , яка після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_18 ». та син ОСОБА_13

ОСОБА_2 з 12 серпня 1966 року та ОСОБА_13 з 06 грудня 1961 року, разом з спадкодавцем ОСОБА_11 були зареєстровані у житловому будинку АДРЕСА_1 .

12 червня 1961 року ОСОБА_13 та ОСОБА_19 одружились, після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвища « ОСОБА_13 ».

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 народилась донька - ОСОБА_21

29 липня 1994 рок ОСОБА_22 та ОСОБА_21 зареєстрували шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_21 ».

09 липня 2010 року заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-525-1/10, визнано за ОСОБА_15 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11 на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за АДРЕСА_1 .

14 вересня 2010 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 31495407) на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва

від 09 липня 2010 року, що підтверджується копією інформаційної довідки від 11 січня 2017 року № 77977516.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_13

ОСОБА_13 з 06 грудня 1961 року по день смерті був зареєстрований та проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки відокремленого структурного підрозділу «Відрадненський» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської РДА від 31 серпня

2012 року № 1935.

01 вересня 2012 року ОСОБА_14 та ОСОБА_1 звернулись до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_13 (спадкова справа № 633/2012).

29 вересня 2016 року рішення Київської міської ради № 51/1055 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянкам ОСОБА_7 та ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа П-9339). Передано громадянкам ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,0861 га (кадастровий номер :69:193:0023) із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на

АДРЕСА_1 з розподілом часток у праві спільної часткової власності на вищезазначену земельну ділянку, а саме: частка громадянки ОСОБА_7 - 1/2 від 0,0861 га; частка громадянки ОСОБА_2 - 1/2 від 0,0861 га.

22 грудня 2016 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Микитенко О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено інформацію про право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 000) - земельну ділянку кадастровий номер :69:193:0023, площею 0.0861 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року № 51/1055, що підтверджується копією інформаційної довідки від 11 січня 2017 року № 77977516.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_14 .

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у виді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_13

09 лютого 2017 року постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. на підставі статей 49, 50 Закону України «Про нотаріат» ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у виді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки право власності на вказану частину будинку зареєстровано на іншу особу.

04 жовтня 2017 року рішенням Апеляційного суду міста Києва заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2010 року у цивільній справі

№ 2-525-1/10 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_15 у задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

Даним судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що спадкодавець ОСОБА_11 не була власником усього житлового будинку АДРЕСА_1 у розумінні вимог статей 316, 317 ЦК України, а була вона власником лише 1/2 частини цього будинку. Співвласником іншої 1/2 частини будинку

АДРЕСА_1 був ОСОБА_10 . Визнаючи право власності за ОСОБА_15 на 1/2 частину спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері, суд фактично позбавив іншого спадкоємця ОСОБА_13 права на спадщину, чим порушив його законні права та інтереси. ОСОБА_11 за життя була власником лише 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , а тому спадковим майном після її смерті є лише 1/2 частка вказаного будинку, яка відповідно до вимог закону є спадковим майном, що має ділитися у рівних частинах, а саме по 1/4 між спадкоємцями першої черги - ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .

Відповідно до частини четвертої статі 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234797390, встановлено, що 30 червня 2020 року скасовано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є спадкоємицею майна спадкодавця ОСОБА_13 , до якого відноситься 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 , вона прийняла спадщину після смерті батька, оскільки у визначений законом термін подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у виді 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_13

16 грудня 2017 року постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. на підставі статей 49, 50 Закону України «Про нотаріат» ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у виді 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_13 .

27 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_14 (спадкова справа № 181/2018).

29 січня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_11 (спадкова справа № 45/2021).

02 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у виді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_11

02 березня 2021 року постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. на підставі статей 49, 50 Закону України «Про нотаріат» ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 у зв`язку із вирішенням справи у суді.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Проаналізувавши викладене судом встановлено, що спадкоємець за законом ОСОБА_1 є спадкоємицею майна спадкодавця ОСОБА_13 , до якого відноситься 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 , вона прийняла спадщину після смерті батька, при цьому скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2010 року про визнання за ОСОБА_15 права власності в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_11 на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Оскільки нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_13 , колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом підлягають задоволенню.

Таким чином, наявні підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України для скасування рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в частині позовних вимог про визнання права власності з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку

Як відомо з матеріалів справи, рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у цій справі, визнано недійсним та скасовано рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року № 51/1055 в частині передачі

ОСОБА_2 у власність 1/2 частки земельної ділянки від 0,0861 га (кадастровий номер :69:193:0023) на АДРЕСА_1 .

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в цій частині в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суду звертає увагу на те, що підставою для внесення спірного запису про державну реєстрацію 1/2 частки земельної ділянки від 0,0861 га (кадастровий номер :69:193:0023) на АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 було рішення Київської міської ради від 29 вересня 2016 року № 51/1055, яке є скасованим.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада

2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що: «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».

У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) вказано, що: «відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня

2019 року у справі № 669/927/16-ц)».

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Тлумачення вказаної норми матеріального права, дає підстави зробити висновок про те, що законодавством визначено підстави для повернення відповідних прав чи обтяжень у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, зокрема такими є: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення; 2) чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, 3) на підставі рішення Міністерства юстиції України; 4) а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 5) скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав

Таким чином, слід зробити висновок про те, що судове рішення, яким скасовано рішення про державну реєстрацію та судове рішення, яким визнано недійсним чи скасовано документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав є ефективним способом захисту порушеного права.

Оскільки за обставин цієї справи рішення Київської міської ради,на підставі якого право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки зареєстровано за ОСОБА_2 скасовано, то скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідача, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є ефективним способом захисту права позивача.

Суд першої інстанції, хоча і обґрунтовано вказав на те, що судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, в даному випадку рішення Київської міської ради, є підставою для проведення державної реєстрації припинення речових прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наведеного не врахував, не звернув уваги на ефективність способу захисту порушеного права, внаслідок чого ухвалив передчасне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку проте, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, з підстав передбачених статтею 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 335/4419/19 (провадження № 61-6171св21) з посиланням на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 200/11374/18 (провадження № 61-17508св20) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 20 жовтня 2021 року в справі № 509/3995/15 (провадження № 61-7070св20) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до змісту та характеру відносин між сторонами, спір виник з приводу порушення ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», права власності ОСОБА_1 на квартиру, внаслідок здійснення державної реєстрації такого права за ПАТ «Укрсоцбанк», а тому належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. […] Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення, про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно.

Зміст і характер відносин між учасниками справи з урахуванням установлених судами попередніх інстанцій обставин справи свідчать, що спір у справі в частині пред`явлених позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як особою, за якою було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно. Таким чином, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позовних вимоги до вказаного відповідача слід відмовити саме з цієї підстави.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПКК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, обставини справи встановлено повно, проте неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

При цьому, Київський апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку підлягає зміні в мотивувальній його частині, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати понесені ОСОБА_1 1409,96 грн за подання позову (в частині задоволених позовних вимог) та 1057,20 грн за подання апеляційної скарги, а всього 2466,80 грн, слід стягнути з ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати недійсним рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28 грудня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0861 га по АДРЕСА_1 (індексний номер 33235216 від 28 грудня 2016 року 11:36:01).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2466,80 грн. судового збору, понесених у зв?язку із поданням позовної заяви та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна