Єдиний унікальний номер 722/1469/21
Номер провадження 2/722/214/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 жовтня 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Страхова Група ТАС» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Коневалик А.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди.

На обґрунтування вимог посилався на те, що 12.09.2019 року, близько 20 години 40 хвилин, на 423 км + 100 м автодороги «Київ - Одеса», відбулось зіткнення автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 . Внасл ідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.п.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.09.2020 року у справі №511/763/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» згідно полісу А01128905, ОСОБА_1 (батько загиблої ОСОБА_2 ) 16.10.2020 року звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявою про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 519,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо відшкодування завданої шкоди, посилався на те, що дорожньо-транспортна пригода трапилась 12.09.2019 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173,00 х 12 = 50 076,00 грн).

Оскільки у загиблої ОСОБА_2 , крім позивача є ще малолітня донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повнолітня донька ОСОБА_5 , а також матір - ОСОБА_6 , то ОСОБА_1 , як батьку загиблої, належить 1/4 із загального розміру страхового відшкодування (50 076,00 грн.), а саме 12 519,00 грн.

Листом за вих. № 2911/ДВЗ від 24.11.2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовила у здійсненні страхової виплати, посилаючись на те, що винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 , в зв`язку з чим цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CD1», д.н.з. НОМЕР_1 не настала, а тому у ПрАТ "Страхова компанія «Євроінс Україна» відсутні підстави для здійснення виплати відшкодування.

Вважає, що така відмова у здійсненні виплати відшкодування є безпідставною та не базується на нормах чинного законодавства України, у зв`язку з чим просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 , 12 519 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій просили справу розглянути без їхньої присутності, позовні вимоги підтримали, надали згоду на заочний розгляд справи.

Представник відповідача належним чином та завчасно повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не подав відзив на позов.

Представник третьої особи АТ «Страхова група ТАС» в судове засідання також не з`явився, належним чином та завчасно повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Передбачених частиною 4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, у зв`язку з чим прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 12.09.2019 року, близько 20 години 40 хвилин, на 423 км + 100 м автодороги «Київ - Одеса», відбулось зіткнення автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №3072 від 13.09.2019 року.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.09.2020 року у справі №511/763/20 ОСОБА_3 , який керував автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується копією вироку суду від 15.09.2020 року.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 була застрахована в АТ «Страхова Група ТАС».

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/1128905.

Факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 та загиблої ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 15.03.1981 року ОСОБА_2 ; свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 , укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначено у свідоцтві про народження загиблої ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 її батьком був ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_6 .

16.10.2020 року на адресу відповідача представником позивача було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 12519 грн.

Як вбачається з повідомлення ПрАТ СК "Євроінс Україна" від 24.11.2020 року, відповідач не може здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю, внаслідок ДТП, що мала місце 12.09.2019 року, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до Закону України №1961- ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не наступила і дану подію не можна кваліфікувати, як страховий випадок.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Положеннями частини другої статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з копії вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.11.2021 року у справі №511/764/20 ОСОБА_7 , який керував автомобілем «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується копією вироку суду від 11.11.2021 року.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/1128905.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини.

Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).

Аналогічного висновку в справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суду у постанові від 10 січня 2019 року (справа № 274/4882/17-ц, провадження № 61-38295св18).

Тобто, позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх винних у скоєнні ДТП осіб, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно п.38.2.3. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.

Вироком суду встановлено, що шкоду потерпілій було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України №1961- ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ст. 6 Закону № 1961- ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 22.1. Закону №1961- ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 23.1. цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

Відповідно до статті 27 Закону № 1961- ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування регламентної виплати).

За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншій особі, а тому на підставі частини другої статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини та в солідарному порядку з огляду на положення частини першої статті 1190 ЦК України. У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо.

За вказаних обставин, в силу положень частини першої статті 543 ЦК України позивач має право вимагати виконання обов`язку повністю як від усіх боржників разом, так і від ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» окремо.

Аналогічного висновку в справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року (справа №195/646/19, провадження №61-23294св19) та в постанові від 10 січня 2019 року (справа № 274/4882/17-ц, провадження № 61-38295св18).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач звернувся до ПрАТ СК "Євроінс Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі діючого полісу №АО1128905 та надав відповідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачем доведено факт заподіяння йому шкоди у зв`язку зі смертю його доньки ОСОБА_2 та її розмір, тому у ПрАТ СК "Євроінс Україна" не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відмову ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» від 24.11.2020 року у здійсненні страхової виплати, посилаючись на те, що винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 в зв`язку з чим цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CD1», д.н.з. НОМЕР_1 не настала, а тому у ПрАТ "Страхова компанія «Євроінс Україна» відсутні підстави для здійснення виплати відшкодування, і дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок, суд вважає безпідставною, з огляду на наступне.

Так, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачу.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, вина водія у вчинені кримінального правопорушення не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, відмова ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (27.3.).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року становила 4173 гривень.

Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173,00 х 12 = 50 076,00 грн.).

Оскільки у загиблої ОСОБА_2 , крім батька ОСОБА_1 , є ще малолітня донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повнолітня донька ОСОБА_5 , а також матір - ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , як батьку загиблої, належить 1/4 з загального розміру страхового відшкодування (50 076,00 грн.), а саме 12 519,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а позивач при зверненні до суду із таким була звільнена від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Крім того, позивачем було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн., які представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. суд виходить з наступного.

На підтвердження цих витрат та їх відшкодування позивачем надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги Адвокатським об`єднанням «Автопоміч Україна» від 11.02.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката; визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

У зв`язку із наведеним з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в розмірі 4000,00 грн., які були необхідними та підтверджені належними доказами.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 141, 212, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Страхова Група ТАС» про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: с. Грубна Дністровського району Чернівецької області, страхове відшкодування за спричинену моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи в розмірі 12519 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: с. Грубна Дністровського району Чернівецької області, витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі ) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, на користь держави (отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 Код за Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 31.10.2022 року.