Справа № 156/398/21
Провадження № 2/156/12/22
Рядок статзвіту № 38
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в в смт. Іваничі за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 156/398/21 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» про визнання нікчемною умову пункту комплексного договору та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

03.02.2022 року представник позивача Явтушенко І.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсною з моменту укладення договору умову п. 1.3.2 Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк», за якою передбачено, що позичальник за користування кредитом сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі-комісію) в розмірі 2,30 % річних, щомісячно, від суми кредиту, зазначеної в п. 1. 1 Договору. Зобов`язати АТ «Креді Агріколь Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених з 20 листопада 2017 року в рахунок виконання Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк», зарахувавши сплачену суму комісії за обслуговування Банком кредитної заборгованості в розмірі 56897,28 грн. в рахунок інших обов`язкових платежів, які передбачені умовами договору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредит Капітал» укладений комплексний договір № 5/1552346. Відповідно до розділу «Предмет договору» п. 1.1 банк надав позичальнику кредит в розмірі 112445 грн., строком на 60 місяців з 20 листопада 2017 року до 19 листопада 2022 року включно. Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя. За користування кредитом п. 1.3 Договору позичальник сплачує п. 1.3.1 фіксовану процентну ставку в розмірі 15 % річних, щомісячно; п. 1.3.2 комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % річних, щомісячно, від суми кредиту зазначеної в п. 1.1. Договору. Згідно додатку № 1 до Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року реальна річна процентна ставка становить 65,98 %, загальна (сукупна) вартість кредиту з урахуванням вартості усіх сукупних послуг становить 315757,91 грн. Згідно вказаного додатку, позивач повинен сплачувати щомісячно суму платежу за розрахунковий період в розмірі 5261,30 грн. в тому числі на погашення основної суми кредиту 1269,50 грн.; процентів за користування кредитом 1405,56 грн.; комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2586,24 грн. Загальна сума за розрахунковий період з 20 листопада 2017 року по 19 листопада 2022 року становить 315757,91 грн. в тому числі: основна сума кредиту 112445 грн.; проценти за користування кредитом 48058,51 грн.; комісія за надані супутні послуги на користь банку (обслуговування кредитної заборгованості) 155174,40 грн. Виконуючи зазначений кредитний договір стало зрозуміло, що його умови щодо сплати комісійної винагороди у встановленому банком розмірі 2586,24 грн. є несправедливими і сума визначеної банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості фактично становить додатково суму кредиту з відсотками, що вносить значний дисбаланс в розрахунок погашення заборгованості та надання послуг за обслуговування кредитної справи, що підтверджує несправедливість умов кредитного договору.

Не заперечує, що протягом 2017-2019 років позивач міг допустити прострочення на певну кількість днів, що в подальшому призвело до порушення графіку та пред`явлення позову про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 97022,74 грн., яка складається з: 72955,40 грн. сума заборгованості по тілу кредиту; 5070,74 грн. сума заборгованості за відсотками; 18103,68 грн. сума заборгованості по комісії; 892,92 грн. пеня за прострочення сплати по тілу кредиту, процентах та комісійних винагородах.

Вважає, що Комплексний кредитний договір № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року укладений між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» є кредитом виданим на споживчі цілі та виниклі між ними правовідносини регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що за положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення згідно з якими передбачається зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Вважає, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Всупереч вимогам вищевказаного закону, АТ «Креді Агріколь Банк» при укладенні комплексного кредитного договору включив в умови договору п. 1.3.2 комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % річних, щомісячно, від суми кредиту зазначеної в п. 1.1 Договору. В умовах кредитного договору не зазначено, які саме дії банк повинен здійснювати на користь позичальника за плату в розмірі 2586,24 грн. , щомісячно, при обслуговуванні кредитної заборгованості позичальника. Таким чином, пунктом 1.3.2 комплексного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлено ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування».

Вказаний кредит позивач отримав з метою придбання трактора для ведення селянського фермерського господарства, однак погодні умови завадили зібрати гарний врожай, а тому отриманий дохід не був достатній для утримання сім`ї та погашення кредиту, а розмір комісії, яку він повинен був сплачувати становив розмір щомісячного платежу. При цьому, відповідач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме, за обслуговування кредиту банком, що є незаконним. Крім того, сума, яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування майже дорівнює сумі, яку позивач отримав в кредит.

Зазначає, що починаючи з 20 листопада 2017 року позивачем сплачені кошти на погашення кредитної заборгованості, зокрема, тіла кредиту 40713,63 грн. з 20 листопада 2017 року по 18 жовтня 2019 року; відсотки 28151,31 грн. з 20 листопада 2017 року по 19 липня 2019 року; комісія 56897,28 грн. з 20 листопада 2017 року по 19 липня 2019 року. Тому при визначенні розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника за позовом банку, недійсність п. 1.3.2 кредитного договору має суттєве правове значення. У зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом. Також у позовній заяві зазначено, що орієнтована вартість витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом становитиме 6000 грн.

27 травня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (попередній склад суду).

08 червня 2021 року від відповідача ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» надійшов відзив на позовну заяву у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, представник відповідача вважає, що аргументи наведені представником позивача у позовній заяві є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором та не відповідають дійсності. Відповідно до п. 2.3 Договору підписанням договору позичальник підтвердив, що він у письмовій формі та в повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють вказане питання. З зазначеними умовами позивач ознайомлений при укладенні кредитного договору про що свідчить підпис позичальника у кредитному договорі. Підписуючи вказаний договір, позивач погодився, що він до його підписання ознайомився з усіма умовами на яких банк здійснює кредитування, а також свідомо обрав умови кредитування, викладені у кредитному договорі. Кредитний договір не може змінюватись в односторонньому порядку і позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за його користування. Позивач не виконав умови кредитного договору, у зв`язку з чим, нараховувалися проценти, комісія за обслуговування та надання кредиту та інші платежі за прострочення виконання зобов`язання. Що стосується витрат за надану правничу допомогу, то представником позивача не надано доказів їх понесення, а тому твердження представника позивача про вартість таких витрат не можуть братись судом до уваги, оскільки не підтверджуються належними доказами. Представник відповідача також підтвердив, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва знаходиться справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року. (а.с.34-36).

24 червня 2021 року провадження у справі зупинено (попередній склад суду) до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах ухвалених у справі № 496/3134/19.

22 листопада 2021 року суддею Федечко М.О. вказану справу прийнято до свого провадження.

18 серпня 2022 року поновлено провадження у справі.

07 вересня 2022 року витребувано з АТ «Креді Агріколь Банк» належним чином засвідчену та належної якості інформацію про перелік та обсяг послуг за обслуговування кредитної заборгованості, які було надано ОСОБА_1 і які охоплені п. 1.3.2 Комплексного договору № 5/1552346 укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» 20 листопада 2017 року та за котрі передбачено сплату щомісячної комісійної винагороди в розмірі 2,30 %. Також зазначеною ухвалою продовжено строк підготовчого провадження.

04 жовтня 2022 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог у якій зазначено, що у зв`язку з висловленою позицією ВП ВС в аналогічній справі з аналогічних правовідносин, виникла необхідність в зміні позовних вимог та викладення позову в наступній редакції.

Так, зазначено, що 20 листопада 2017 року між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є ТОВ ФК «Кредит Капітал» укладений комплексний договір № 5/1552346. Відповідно до розділу «Предмет договору» п. 1.1 даного договору Банк надає позичальнику кредит в сумі 112445 грн., строком на 60 місяців з 20 листопада 2017 року до 19 листопада 2022 року включно. Згідно п. 1.2 кредитного договору, кредит надається на споживчі потреби в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя. За користування кредитом пунктом 1.3 цього договору позичальник сплачує п.1.3.1 фіксовану процентну ставку в розмірі 15 % річних, щомісячно; п.1.3.2 комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % річних, щомісячно, від суми кредиту зазначеної в п. 1.1 Договору. Згідно Додатку № 1 до Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року: реальна річна процентна ставка становить 65,98 %; загальна (сукупна) вартість кредиту з урахуванням вартості усіх сукупних послуг становить 315757,91 грн. Додаток № 1 до комплексного кредитного договору в графі 7 «Платежі за додаткові та супутні послуги» визначає розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2586,24 грн., щомісячно. Вказує, що щомісячна сума платежів за розрахунковий період в розмірі 5261,30 грн. складається з: основної суми кредиту 1269,50 грн.; процентів за користування кредитом 1405,56 грн.; комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2586,24 грн. Таким чином, загальні витрати за споживчим кредитом протягом строку дії договору з 20 листопада 2017 року по 19 листопада 2022 року становлять 315757,91 грн. в тому числі: 112445 грн. основна сума кредиту; 48058,51 грн. проценти за користування кредитом; 155174,40 грн. комісія за надані супутні послуги на користь банку (обслуговування кредитної заборгованості). Виконуючи вказаний кредитний договір позивачу стало зрозумілим, що його умови щодо сплати комісійної винагороди у встановленому банком розмірі 2586,24 грн. є несправедливими і сума визначена банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості фактично становить додатково розмір кредиту з відсотками, що вносить значний дисбаланс в розрахунок погашення заборгованості та надання послуг за обслуговування кредитної справи, що підтверджує несправедливість умов кредитного договору. Комплексний кредитний договір № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року укладений між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» є кредитом виданим на споживчі цілі та вважає, що правовідносини, які виникли між ними регулюються ЗУ « Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування», який набув чинності з 10 червня 2017 року.

Вказує, що банк включаючи в умови комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року , пункт 1.3.2 про комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) в розмірі 2,30 % річних, щомісячно, від суми кредиту (п.1.1 Договору), не зазначено перелік дій, які відповідач вчиняє на користь позичальника за плату в розмірі 2586,24 грн. щомісячно при обслуговуванні кредитної заборгованості позичальника. Протягом дії кредитного договору, позивач жодного разу не звертався до банку з заявою про отримання будь-яких додаткових та супутніх послуг і його не повідомлено про їх перелік та вартість.

Також представник позивача посилається на п. 31.25, 31.26 Постанови ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 у якій зроблено висновок, що у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки і суми належних платежів. ЗУ «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зазначено, що, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Однак, у комплексному договорі банком не зазначено перелік послуг, які здійснюються банком за комісію щодо обслуговування кредитної заборгованості та систематичність запиту такої інформації споживачем.

У правилах надання споживчого кредиту та умовах страхування життя позичальника в редакції, яка діє з 29 вересня 2017 року зазначено послуги за обслуговування кредиту. Надання інших послуг за обслуговування кредиту , не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату ні умовами договору, ні правилами надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умови страхування життя позичальника в редакції, яка діє з 29 вересня 2017 року не передбачено.

З врахуванням вище вказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 про те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 1.3.2 Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» за якою передбачено, що позичальник за користування кредитом сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2.30 % річних, щомісячно від суми кредиту, зазначеної вп. 1.1. Договору вважає нікчемним.

На підставі викладеного, представник позивача просить, визнати нікчемним з моменту укладення договору умову п. 1.3.2 Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» за якою передбачено, що позичальник за користування кредитом сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % річних, щомісячно, від суми кредиту зазначеної в п. 1.1 Договору та зобов`язати правонаступника ПАТ «Креді Агріколь Банк» - ТОВ ФК «Кредит Капітал» у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за комплексним договором від 20 листопада 2017 року № 5/1552346 та зарахувати суму сплаченої комісії в розмірі 56897,28 грн. в рахунок погашення тіла кредиту, з огляду на нікчемність пункту 1.3.2 цього договору. Також зазначено, що орієнтовна вартість витрат за надання професійної допомоги адвокатом становитиме 6000 грн.

20 жовтня 2022 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак від останнього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. Також просить стягнути з ТОВ ФК «Кредит Капітал» 5950 грн. сплачених витрат за надання професійної правничої допомоги відповідно до укладеного договору, акту виконаних робіт від 04 жовтня 2022 року та квитанцій № 15/2022 від 04 жовтня 2022 року та № 19/2021 від 18 травня 2022 року.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Суд, дослідивши надані докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 листопада 2017 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем, ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аха страхування життя» укладено комплексний договір № 5/1552346, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у сумі 112445 грн. строком на 60 місяців з 20 листопада 2017 року до 19 листопада 2022 року. Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до договору, що є невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя згідно договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайитті банку www.credit-agricole.ua.

Відповідно до п. 1.3 за користування кредитом позичальник сплачує: 1.3.1 процентну винагороду, щомісячно, в розмірі 15 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту ( для списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; п. 1.3.2 комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору.

Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Банку, щомісяця, в день повернення кредиту одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (частиною кредиту) в рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день.

Відповідно до п. 2.3 Договору підписанням договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та (або) іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.

Згідно п. 2.7 в разі порушення позичальником зобов`язань за Договором щодо погашення кредитної заборгованості та (або) сплати процентів за користування кредитом, неустойки (штраф, пеня) комісійних винагород ( в тому числі обов`язку здійснити дострокове виконання зобов`язань у випадках, передбачених договором) та (або) виникнення будь-якої заборгованості позичальниками за іншими договорами укладеними з Банком, позичальник на підставі Цивільного кодексу, статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» надає банку право (але не зобов`язання), шляхом договірного списання з будь-яких рахунків позичальника, що відкриті у банку, отримувати суму, необхідну для повного виконання зобов`язання, включаючи кредит, проценти, неустойку, відшкодування збитків, комісійну винагороду за Договором, витрати щодо здійснення забезпеченої заставою вимоги та будь-яку іншу заборгованість за договорами укладеними з банком.

У пункті 3.1 зазначено, що у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що у разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п. п. 2.2.2-2.2.9 Правил, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1 % від суми кредиту, визначеної в пункті 1.1. Договору, за кожний випадок порушення.

У своїх позовних вимогах, представник позивача просить, визнати нікчемним з моменту укладення договору умову п. 1.3.2 Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» за якою передбачено, що позичальник за користування кредитом сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % річних, щомісячно, від суми кредиту зазначеної в п. 1.1 Договору та зобов`язати правонаступника ПАТ «Креді Агріколь Банк» - ТОВ ФК «Кредит Капітал» у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, здійснити перерахунок заборгованості за комплексним договором від 20 листопада 2017 року № 5/1552346 та зарахувати суму сплаченої комісії в розмірі 56897,28 грн. в рахунок погашення тіла кредиту, з огляду на нікчемність п. 1.3.2 цього договору.

На обгрунтування вказаного зазначає, що щомісячна сума платежів за комплексним договором становить 5261,30 грн. та складається з : 1269,50 грн. основна сума кредиту; 1405,56 грн. проценти за користування кредитом; 2586,24 грн. комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Однак, протягом дії кредитного договору, позивач жодного разу не звертався до банку із заявою про отримання будь-яких додаткових та супутніх послуг. В договорі банком не зазначено перелік послуг, які здійснюються банком за встановлену плату щодо обслуговування кредитної заборгованості та систематичність запиту такої інформації споживачем. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості за вказану плату умовами договору та правилами надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умовами страхування життя позичальника не передбачено. Також позивач вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року справа № 496/3134/19 зазначено, що умовами договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо платності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

14 жовтня 2022 року на адресу суду від Заступника начальника Управління карткових операцій та платежів в національній валюті Операційного департаменту АТ «Креді Агріколь Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшов лист, згідно якого 20 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та банком укладено Комплексний договір № 5/1552346. Підписанням зазначеного договору позичальник підтвердив, що він в день укладення договору особисто отримав свій примірник договору; умови договору йому зрозумілі; з правилами надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умовами страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами банку і страховика ознайомлений і згідний. Так, відповідно до п. 1.3 договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку: 1.3.2 комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно, в розмірі 2,30 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Згідно п.п. 2 Правил права та обов`язки сторін: банк зобов`язується п. 2.1.2 забезпечити позичальника інформацією стосовно сукупної вартості кредиту, консультаційними послугами з питань виконання кредитного договору, за письмовим запитом позичальника надавати виписки про стан кредитної заборгованості, здійснювати інше передбачене чинним законодавством України, обслуговування кредитної заборгованості. Саме за даним переліком послуг банку передбачено сплату комісійної винагороди позичальником щомісячно. (а.с.96).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює, встановлює, припиняє, зумовлює переходу чи набуття) цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, і сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину. Нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 216 ЦК України такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначила, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20, у яких було зроблено висновок щодо наявності підстав для визнання недійсним пункту договору щодо комісії.

Відповідно до п.1.3.2. укладеного між сторонами договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) щомісячно у розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору (а.с.6).

Пунктом 1.3.2. договору встановлено комісію саме за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно листа «Креді Агріколь Банк» (а.с.96), комісійна винагорода позичальником щомісячно сплачується за забезпечення позичальника інформацією стосовно сукупної вартості кредиту, консультаційними послугами з питань виконання кредитного договору, за письмовим запитом позичальника надавати виписки про стан кредитної заборгованості, здійснювати інше, передбачене чинним законодавством України, обслуговування кредитної заборгованості.

Вказане також зазначено у п. 2.1.2 Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та Умови страхування життя позичальника.

Крім того, у зазначених правилах зазначено, п. 2.4.3 позичальник має право в будь-який момент отримати інформацію про поточний розмір заборгованості по кредиту, розмір суми кредиту, повернутої Банку, розмір платежів за кредитним договором та терміни їх сплати, отримати виписку з рахунку щодо платежів по кредиту та іншу інформацію через систему дистанційного обслуговування «І-Bank». (а.с.83-92).

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

Також не зазначено, що така комісія нараховується за інформацію, отриману частіше, ніж один раз на місяць.

Інформація один раз на місяць повинна надаватися позичальнику за законом безоплатно.

Ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, а також те, що позивачу встановлено щомісячну плату комісії за послуги банку, зазначені у Правилах надання споживчого кредиту та Умовах страхування життя позичальника, які за законом повинні надаватися безоплатно, відповідачем не доведено перед судом, що такі послуги позивачу надавались частіше ніж один раз на місяць, суд дійшов висновку, що положення пункту 1.3.2. укладеного між сторонами 20 листопада 2017 року комплексного договору № 5/1552346 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) щомісячно у розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору, є нікчемними.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпocіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкий висновок сформульований в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Враховуючи наведене вище позовна вимога про визнання нікчемним умову п. 1.3.2 Комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року до задоволення не підлягає.

У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України).

Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Представник позивача в уточнених позовних вимгах також просить зобов`язати відповідача у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за комплексним договором від 20 листопада 2017 року № 5/1552346 та зарахувати суму сплаченої комісії в розмірі 56897,28 грн., яку розраховує за період часу з 20 листопада 2017 року по 19 липня 2019 року в рахунок погашення тіла кредиту, з огляду на нікчемність пункту 1.3.2 цього договору.

Однак судом досліджено виписку з рахунку щодо простроченої комісії за вказаний позивачем період та встановлено, що позивачем на виконання умов комплексного договору № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року відповідачу за період з 20 листопада 2017 року по 19 липня 2019 року було сплачено 51724,80 грн. комісії у рахунок обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що позивач сплачував комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Судом встановлено, що на час подання позову зобов`язання позивача щодо повернення кредиту та процентів в розумінні ст. 1054 ЦК України є ще повністю не виконані, а кредитні відносини тривають, а тому, як наслідок, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, зарахувавши вже сплачені позичальником кошти в розмірі 51724,80 грн. за період з 20 листопада 2017 року по 19 липня 2019 року, що зазначений позивачем та були спрямовані на сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості, у рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору, що, на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у зазначеному рішенні висновки щодо нікчемності пункту 1.3.2 (в частині комісії) кредитного договору, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ТОВ ФК «Кредит -Капітал» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за комплексним договором від 20 листопада 2017 року № 5/1552346 з огляду на нікчемність пункту 1.3.2 (в частині комісії) цього договору та зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 51724,80 грн., суму сплаченої комісії, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності.

Безпідставними є доводи представника відповідача, що сплата комісії передбачена за ті послуги, які не надаються безкоштовно та відсутність підстав для визнання правочину недійсним, а також те, що позивач свідомо підписав умови кредитування викладені в кредитному договорі, оскільки умова договору про оплатність інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Одночасно суд звертає увагу, що незважаючи, що комплексний договір № 5/155246 укладений між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк», у відзиві на позовну заяву відповідач ТзОВ Фінансова компанія «Кредит капітал» не заперечив, що є належним відповідачем, а тому у суду не виникає сумнівів щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи часткове задоволення позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути 908 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача також просить стягнути з відповідача 5950 грн. сплачених витрат за надання професійної правничої допомоги.

Так, в матеріалах справи міститься копія договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 18 травня 2021 року за яким, ОСОБА_1 уповноважив адвоката Явтушенко І.В. на проведення дій з підготовки цивільного позову до ТзОВ ФК «Кредит Капітал» правонаступник АТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору та представництво інтересів по вказаній справі в Іваничівському районному суді та Волинському апеляційному суді. Сторони узгодили вартість роботи адвоката по підготовці позову та представництву, виходячи із вартості 1 години роботи 700 грн. Виконання даного договору підтверджується актом виконаних робіт. (а.с. 23);

Також представником позивача долучено до матеріалів справи копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1019458; квитанції до прибуткового касового ордера № 15/22 від 04 жовтня 2022 року на суму 2950 грн. та № 19/2021від 18 травня 2022 року на суму 3000 грн.; акт виконаних робіт по Договору про надання правової допомоги адвокатом від 04 жовтня 2022 року за яким, загальна вартість виконаної роботи становить 5950 грн., виходячи із вартості 1 години роботи адвоката 700 грн. та 8 год. 30 хв. витраченого часу.

Таким чином, судом встановлено, що представником позивача належно надано послуги з правничої допомоги, а їх вартість підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Однак, зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2975 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит Капітал" здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за комплексним договором № 5/1552346 від 20 листопада 2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ "Креді Агріколь Банк" та зарахувати суму сплаченої комісії в розмірі 51724,80 (п`ятдесят одну тисячу сімсот двадцять чотири) гривні 80 коп. за період з 20 листопада 2017 року по 19 липня 2019 року в рахунок погашення тіла кредиту за кредитним договором № 5/1552346, укладеним 20 листопада 2017 року з огляду на нікчемність п. 1.3.2 цього договору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на користь ОСОБА_1 2975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. витрат за надану професійну правничу допомогу.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Явтушенко Ірина Владиславівна, місцезнаходження м. Нововолинськ вул. Святого Володимира, 3 Волинської області

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит Капітал», , місцезнаходження м. Львів вул. Смаль-Стоцького, 1 корпус 28.

Суддя М.О. Федечко