ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 638/3175/21

провадження № 22-ц/818/1839/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року, ухвалене суддею Поволяєвою О.В., -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обгрунтування позову зазначає, що 25 січня 2020 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав в борг грошові кошти в розмірі 4 800 доларів США строком до 01 січня 2021 року, на підтвердження чого відповідач склала розписку. 22 жовтня 2020 року між нею та ОСОБА_2 укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого остання отримала в борг грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та 5 000 Євро строком до 22 листопада 2020 року на підтвердження чого складено розписку. Вказує, що у визначений в договорах позики термін відповідач позичені грошові кошти у добровільному порядку не повернув, зважаючи на що вона звернулася до суду з цим позовом в якому простить суд:

стягнути з відповідача заборгованість, що виникла за укладеними шляхом складання розписок договорами позики в загальному розмірі 580 496,20грн., яка складається з:

4 800 доларів США, що за курсом НБУ станом на день складення позову становить 133651,20грн. (27,844 грн. за 1 долар США) сума заборгованості за договором позики від 25 січня 2020 року;

10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день складення позову становить 278 440грн. (27,844 грн. за 1 долар США) та 5 000 євро, що за курсом НБУ станом на день складення позову становить 168 405грн. (33,6814 грн. за 1 євро) сума заборгованості за договором позики від 22 жовтня 2020 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 580 496,20грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 804,93грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано той факт, що розписка на суму 4800 доларів США не містить дати укладання. Вказує, що вказана сума не була фактично передана ОСОБА_1 під час написання цієї розписки. Крім того, зазначена розписка не містить дати її складання, а тому повинна бути визнана судом недійсною.

Що стосується іншої розписки на суму 10 000 доларів та 5 000 євро, то за цією розпискою в рахунок суми 10 000 доларів ним були частково провернуті грошові кошти, а грошові кошти в сумі 5 000 євро ним були повернуті в повному обсязі, тому підстав для їх стягнення не вбачається.

З урахуванням цих обставин вказує, що не визнає позову в частині стягнення з нього боргу в сумі 4 800 доларів США за розпискою без дати, та сум 10 000 доларів і 5 000 євро за розпискою від 22 жовтня 2020 року, що не відповідає дійсному на цей час розміру боргу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту недійсності розписки на суму 4 800 доларів США, неотримання грошових коштів у борг за першою розпискою та часткове погашення суми бору за другою розпискою, не пояснено причину зміни позиції щодо суті позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4 800,00 доларів США. За умовами договору позики термін повернення грошових коштів до 01 січня 2021 року. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку.

22 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та 5 000 Євро. За умовами договору позики термін повернення грошових коштів до 22 листопада 2020 року. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку.

У визначений в договорах позики термін відповідач позичені грошові кошти у добровільному порядку не повернув, зважаючи на що виникла заборгованість в розмірі 14 800 доларів США та 5 000,00 Євро.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц).

Таким чином, сам факт підписання розписок ОСОБА_2 , за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договорів позики, на зазначених у них умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовлені цими договорами сум грошових коштів у розмірі 4 800 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час подання позовної заяви складає 133 651,20грн. та 10 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час подання позовної заяви складає 278 440грн. та 5 000,00 Євро., що в гривневому еквіваленті на час подання позовної заяви складає 168 405грн.

Апеляційним судом встановлено, що у підписаних ОСОБА_2 розписках вжито термін «позичив» у минулому часі, тобто підтверджує факт, що написанню цих розписок передувало отримання грошових коштів боржником за ними.

Наявність оригіналів цих боргових розписок у ОСОБА_1 свідчить про те, що ОСОБА_2 грошові кошти не повернув.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Посилання відповідача на те, що ним не отримувались грошові кошти за розпискою (без дати) є безпідставними, оскільки будь-яких доказів на спростування цього факту останнім не надано.

Більш того, як первісно зазначав відповідач у своєму відзиві на позовну заяву він повністю визнає факт отримання від позивача грошей у сумах, вказаних у позовній заяві.

Подальші твердження позивача, що грошові кошти за розписками були ним позичені іншій особі ОСОБА_3 , який наразі їх йому не повернув, у зв`язку з чим він позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за розписками перед ОСОБА_1 колегією суддів не приймаються, оскільки зазначені обставини не стосуються розгляду даної справи та не впливають на зобов`язання, які виникли за розписками по даній справі.

Відсутність в розписці дати її складання не є підставою для визнання її недійсною, оскільки дана обставина не спростовує факту отримання за нею останнім грошових коштів.

Доводи відповідача, що ним поверталися грошові кошти за другою борговою розпискою від 22 жовтня 2020 року є також безпідставними.

Надана відповідачем копія квитанції про направлення на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 28 000,00 грн. від 30 листопада 2020 року не є належним доказом, який свідчить про часткове погашення бору за договорами позики, оскільки не містить цільове призначення даної грошової суми погашення бору за розписками. Сплачена грошова сума була перерахована на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 з цільовим призначенням - повернення коштів за невиконане замовлення.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту повернення (повного або часткового) грошових коштів позивачу за розписками відповідачем не надано, як і не надано доказів на спростування дійсності цих розписок, колегія суддів не вбачає підстав відмови позивачу у стягненні з відповідача суми боргу.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом . Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відповідно до правової позиції, викладеній в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 740/4842/15-ц (14-80цс20) за грошовим зобов`язанням, вираженим у договорі в гривні із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог) або на день ухвалення судового рішення (якщо позивачем сформульовано саме таку вимогу стягнути суму заборгованості у гривневому еквіваленті за курсом іноземної валюти на дату ухвалення судового рішення), і якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З аналізу зазначеної правової позиції вбачається, що позивачу під час пред`явлення до суду позову надається право визначення грошової суми за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову або на день ухвалення судового рішення.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову та стягнення суми боргу за договорами позики в грошовій одиниці України гривні, за офіційним курсом відповідної валюти станом на день звернення до суду з даним позовом.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова