Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1795/20
Провадження № 2/483/24/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2022 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Рак Л.М.,

за участю секретаря Гречки С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу про відступлення прав вимоги,

В С Т А Н О В И В :

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним договір №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року, за яким ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги за кредитним договором № 37 від 11 грудня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Надра», а також визнати недійсним договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року, за яким ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право первісного іпотекодержателя за іпотечним договором від 12 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського округу Миколаївської області Тельпіш М.М. зареєстрованим в реєстрі за № 2312, за яким в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1/МК/17/2007-980 від 11 грудня 2007 року, вона передала в іпотеку ПАТ КБ «Надра» нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що до неї ПАТ КБ «Надра» з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом не зверталося, також їй не відомо про самий розрахунок заборгованості, адже вона сплачувала за кредитним договором регулярно. Крім того, при укладенні оспорюваних договорів ПАТ «КБ «Надра» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в обмін на грошові кошти, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи, що є основною ознакою факторингу, уклавши спірний договір банк отримав фінансування, а ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в свою чергу, укладаючи вказаний договір набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, а отже фактично оскаржуваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу. Посилаючись на викладене, а також на те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, чого в даному випадку зроблено не було, просила про задоволення позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги.

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює виведення з ринку ПАТ КБ «Надра», надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачкою не доведено факт порушення її права укладенням договору відступлення права вимоги. Зміна кредитора у зобов`язанні не впливає на обсяг прав і обов`язків позичальника. Оспорювані

договори було укладено під час здійснення ліквідаційної процедури шляхом проведення електронних торгів з дотриманням всіх норм і правил чинного законодавства.

Інші учасники справи про причини своєї неявки не повідомили, правом надати відзив та пояснення на позовну заяву у порядку, передбаченому ЦПК України, не скористались.

Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 37, відповідно до умов якого Банк надав позивачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 150000 грн. під 18,9% річних для придбання комерційної нерухомості в порядку і на умовах, визначених цим договором, на строк до 10 грудня 2017 року (т.1 а.с. 38-39).

Також 12 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , яка діяла на підставі доручення за ОСОБА_2 , який виступав її майновим поручителем, як іпотекодавицею з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору № 37, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Тельпіш М.М., зареєстрований в реєстрі за № 2312, відповідно до умов якого було передано в іпотеку ВАТ КБ «Надра» домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 40-41).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Крім того, судом встановлено, що 21 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., відповідно до умов якого ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» належні Банку права вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (т.1 а.с. 176-178).

З додатку до вказаного договору вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло, серед іншого, і право вимоги за кредитним договором № 37 від 11 грудня 2007 року та договором іпотеки від 12 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Тельпіш М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2312 (т.1 а.с. 179-181).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення спірного договору про відступлення прав вимоги були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його вимогам законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, банк, як сторона договору та кредитор, має право відступити право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу положень ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище.

Оскільки відступлення права вимоги не змінює суті зобов`язання боржника за кредитним договором, а також обсягу його прав і обов`язків, то воно не потребує отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором.

Тлумачення наведених вище норм цивільного законодавства свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання буде вважатися належним.

За таких обставин, факт того, що позивачці як боржнику не було надано підтверджуючих документів щодо відступлення ПАТ КБ «Надра» прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не є підставою для визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним.

Стосовно тверджень позивачки про те, що фактично оскаржуваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу, суд зазначає наступне.

Так, діюче законодавство (глава 47 ЦК України) передбачає порядок та підстави заміни сторони у зобов`язанні, в тому числі кредитора.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦК України).

Відступлення права вимоги покладено в основу і договору факторингу (фінансування під відступлення права вимоги), що передбачено ст. 1077 ЦК України, за умовами якого одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника).

Здійснюючи розмежування договору цесії від договору факторингу, потрібно враховувати, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (як тієї, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом (первісним кредитором) фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги.

Важливою відмінністю між договором факторингу та договором відступлення права вимоги є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має ні з боржником, ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож фактично відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. А за договором факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, у відповідності до ст. 1084 ЦК України. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги).

Враховуючи те, що за оспорюваним договором було відступлено право вимоги як за грошовими зобов`язаннями (що передбачено умовами про договір факторингу), так і за договором іпотеки (що не передбачено умовами про договір факторингу), суд вважає, що оспорюваний договір є договором відступлення права вимоги (цесії), а не договором факторингу.

Отже, з викладеного вбачається, що позивачкою не доведено, яке саме її суб`єктивне цивільне право (інтерес) було порушене, не визнане чи оспорене, самим укладенням оспорюваного нею договору, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним, оскільки не можливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у ній докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 за його недоведеністю та безпідставністю.

Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу про відступлення прав вимоги відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: