Справа № 510/375/21
Провадження № 2/510/441/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, відзиву на позов не надала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивачки - адвокат Златі Н.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про народження відповідачки; копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 із ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія договору дарування від 19.12.1973р.; копія домової книги; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 25.02.2021р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2021р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 11.03.2022р. (щодо спадкодавця ОСОБА_5 ); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.03.2022р. (після смерті ОСОБА_5 - спадкова справа не відкривалась).

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються дітьми нині померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За життя ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 19.12.1973р. належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємці за законом - ОСОБА_6 (дружина) та ОСОБА_1 (донька) із заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не звернулися, проте вони прийняли спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, понесли витрати на поховання, виконали поминальні обряди. Згідно даних домової книги на житловий будинок на день смерті ОСОБА_5 разом із ним були зареєстровані та мешкали ОСОБА_6 - його дружина та ОСОБА_1 - його донька. Таким чином, після смерті ОСОБА_5 позивачці та її матері став належати на праві власності спірний житловий будинок - кожній по Ѕ його частині, однак він ними не був оформлений в установленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки - ОСОБА_6 . На випадок смерті вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне їй майно (1/2 частину житлового будинку, що перейшла їй у спадок після смерті чоловіка). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулась. Незважаючи на це, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), однак, в даному випадку, виходячи з положень ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р., до відносин щодо прийняття спадщини слід застосовувати положення ч. 3 ст.1268 ЦК України.

Так, останні роки перед смертю ОСОБА_7 позивачка мешкала разом із нею, доглядала за матір`ю, як донька. Відповідачка у справі на спадщину не претендує, її не прийняла.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 17.02.2021р. нотаріусом була винесена відповідна постанова.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті ОСОБА_5 , а потім і її матері, житловий будинок не був зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та взагалі не переоформлювався спадкоємцями документально.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів - у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом після смерті своєї матері в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 помер у 1998р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_5 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , як спадкоємиці за законом, прийняли її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вже вказувалося вище, у передбачений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_6 та ОСОБА_1 прийняли спадщину фактично, оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту, сплата за користування комунальними послугами та ін.).

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. - кожна з них на Ѕ частину нерухомості.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_6 .

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті матері (яка прийняла спадщину (на Ѕ частину житлового будинку) за законом після смерті чоловіка ) у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на нерухомість, розпорядження щодо її цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцями (спочатку із батьком, потім - із матір`ю) на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та ч. 3 ст.1268 ЦК України 2003р.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (який в цілому складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 44,60 кв.м., житловою площею 20,90 кв.м., допоміжною площею 23,70 кв.м.; сараїв літ. Б, В; вбиральні літ. Г; огорожі 1-3; споруди №4),

що належав ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 (але рахується оформленим на ОСОБА_5 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК