Справа № 452/466/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"11" квітня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності не нерухоме майно даний будинок перебуває у його особистій приватній власності; згідно даних будинкової книги у житловому будинку зареєстрований син позивача ОСОБА_2 , - відповідач по справі. Останній більше п`яти років назад безпричинно виїхав з будинку і на даний час місце його перебування невідоме, жодних зв`язків вони не підтримують. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 фактично не проживає у вказаному житловому будинку, а лише зареєстрований, позивачу це створює перешкоди у розпорядженні та користуванні таким, він несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, не в змозі оформити субсидію; тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

До суду позивач та його представник-адвокат Дашинич І.Б. не з`явилися, останній подав заяву про підтримання позову та розгляд справи в їх відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач на виклик у суд не з`явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив представник позивача у письмовому зверненні до суду.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 13.01.2005р.; у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності зареєстрований його син ОСОБА_2 - відповідач по справі, що підтверджується копією сторінок домової книги.

Згідно довідки №80, виданої Луківським старостинським округом Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області 07.02.2022р. відомо, що ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає; із акту обстеження місця проживання №1361 від 24.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 по місцю реєстрації більше п`яти років не проживає і в населеному пункті не появляється.

Відтак із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає в спірному будинку із 2016 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.

Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач не проживає в житловому будинку без поважних причин понад один рік, що відповідно є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку обмежує право позивача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло.

За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що житловий будинок належить на праві приватної власності позивачу, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у будинку та створенні перешкод позивачу, як власнику житла у здійсненні ним права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у передбачений ст. 284 ЦПК України порядок і строк.

Суддя