Справа №295/4252/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі Конончук Ю.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Скорик Ю.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», Позивач) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 22.10.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 46,94 кв. м., житловою площею 29,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 04.08.2016 р., що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 2405.

Після отримання права власності на вказану нерухомість, Позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - Відповідачі), які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з квартири, загальною площею 46,94 кв. м., житловою площею 29,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , адже на підставі ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статья 114 Житлового кодексу УРСР передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення, до якого не можна віднести Відповідачів.

Представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог а саме виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Представник відповідачів заперечувала проти задоволення позовних вимог наполягаючи на тому, що квартира АДРЕСА_2 не придбавалась за рахунок кредитних коштів у зв`язку з чим, згідно ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно повинно надаватись інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інша квартира не була надана.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено.

10 квітня 2018 р. до суду звернулося Публічне Акционерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення. (а. с. 2-5).

25 квітня 2018 р. відкрито підготовче провадження в порядку загального позовного провадження. (а. с. 18-19).

13 липня 2018 р. до суду надійшла уточнена позовна заява по справі в якій позивач просить висилити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 62-77).

11 лютого 2019 р. до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Скорік Ю.Б. про зупинення провадження у справі до вирішення по суті справи № 295/1667/19 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 05 липня 2016 р. недійсним. (а. с. 141-142).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2019 р. провадження по цивільній справі 295/4252/18 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 295/1667/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ТОВ «Естейт - Селлінг», приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Карімової Н.С. про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним. (а. с. 158-159).

Зі змісту позовної заяви по справі № 295/1667/19 свідчить, що 03 серпня 2012 року Богунським районним судом м. Житомира винесено заочне рішення яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 31 січня 2013 р. по справі № 2-186/2012 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним.

Вказаним рішенням позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості у розмірі 49 657,25 доларів США за кредитним договором № МК 106-07 від 17 квітня 2007 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2 у розмірі 303 000 (триста три тисячі грн.) 00 коп., про що зроблено відповідний запис у п. 12 договору іпотеки б/н, укладеного 18 квітня 2007 р. В решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки без номера, укладений 18 квітня 2007 р. недійсним - відмовлено.

05.07.2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ТОВ «Естейт селлінг» договір купівлі- продажу предмета іпотеки, відповідно до якого реалізоване іпотечне майно, а саме, квартиру АДРЕСА_2 , яка належала Позивачам на праві власності.

Позивачі вважали, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки б/н від 05.07.2016 р., укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт селлінг» підлягає визнанню недійсним. (а. с. 143-153).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2021 р. провадження по цивільній справі № 295/4252/18 поновлено зв`язку з тим, що 09 червня 2021 р. Верховним Судом у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалено постанову, згідно якої рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2019 р. та постанова Житомирського апеляційного суду від 10.12 2019 р. залишено без змін. (а. с. 177-179).

12 січня 2022 р.до Богунського районного суду м. Житомира надійшла заява від представника відповідачів адвоката Скорік Ю.Б. про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до залучення до участі у справі правонаступника(ів), оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво. (а. с. 191-195).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2022 р. провадження по справі зупинено. (а. с. 216-217).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06 травня 2022 р. провадження по справі за заявою представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» від 05 травня 2022 р. поновлено. (а. с. 224, 225, 233).

З аналізу попередніх судових рішень судом встановлено.

Богунським районним судом м. Житомира протягом 2013-2015 років розглядався позов Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_6 , про виселення.(справа № 295/14311/13ц).

Судом було встановлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 09.09.2013 р. до суду з позовною заявою, де просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за укладеним між сторонами договором іпотеки від 17.04.2007 р.

В обґрунтування вимог зазначено, що 03.08.2012 р. судом прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому на адресу відповідачів направлялись вимоги про звільнення приміщення.

Посилаючись на положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги - виселити осіб із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

17.04.2007 р. між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту, згідно якого позивач, що виступив кредитором, надав ОСОБА_4 - позичальник, кредит у розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч доларів США) строком по 17.04.2012 р.

18.04.2007 р. з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як іпотекодавці передали, а ПАТ КБ «ПриватБанк» іпотекодержатель, прийняв, з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту від 17.04.2007 р., предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

03.08.2012 р. Богунським районним судом м. Житомира по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки винесено рішення про часткове задоволення позову: у рахунок погашення заборгованості у розмірі 49 657,25 (сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім доларів США) 25 центів за кредитним договором від 17.04.2007 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 не придбавалась за рахунок кредитних коштів, відтак позивач, керуючись положеннями ст. 10 ЦПК України, повинен зазначити інше жиле приміщення, що має бути надано особі (особам) яку виселяють. Зазначених вимог Закону позивачем не дотримано у зв`язку з чим судом було відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_6 , про виселення. (а. с. 41).

Крім того, заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2012 р. у справі № 2-186/2012 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2007 р. № МК 106-07 у розмірі 49 657,25 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартира АДРЕСА_2 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 303 000,00 грн.

05 липня 2016 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ТОВ «Естейт Селлінг» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,94 кв. м.

Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С. 05 липня 2016 р. та зареєстрований в реєстрі за № 1978.

Цього ж дня право власності на спірну квартиру було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2016 р. № 30327115, номер запису про право власності 15255593.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 використовували передану в іпотеку квартиру як місце постійного проживання, що підтверджується паспортом ОСОБА_2 , який містить відмітку про зареєстроване в цій квартирі її місце проживання, типовим договором від 20 червня 2008 р. № 2517956 про надання послуг електрозв`язку, договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 07 квітня 2010 р., договором про користування електричною енергією від 18 березня 2014 р. № 6-302/95, довідкою ЖК. Підтвердженням фактичного проживання ОСОБА_3 є свідоцтво фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , яке видане 07 червня 2000 р. Підтвердженням проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є повідомлення ЖБК № 2 по сплаті квартплати за жовтень 2014 р., квітень 2015 р., жовтень 2016 р., листопад 2018 року, а також довідки ЖБК від 18 січня 2019 р. № 2 та № 126, що підписані Головою правління ЖБК № 2 та паспортистом, яка видана ОСОБА_2 , 1937 р. н., та свідчить про те, що її син, ОСОБА_3 проживав в іпотечній квартирі з 2005 р., що підтверджувалося показами свідків (сусідів). При цьому інше нерухоме житлове майно у власності ОСОБА_3 відсутнє, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2019 р. № 153457896.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-п`ятої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частинами першою та другою ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,0 кв. м для квартири та 250,0 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 р. в справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19).

Вирішуючи спір, суди попередніми рішеннями встановили, що на час укладення спірного договору діяв мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, передана квартира в іпотеку не перевищувала 140,0 кв. м, позивачі використовували її як місце постійного проживання та не мали іншого нерухомого житлового майна, дійшли висновку про те, що відчуження належної позивачам квартири не узгоджується із положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що в свою чергу, є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним згідно із частиною першою статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанку» на те, що судове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, набрало законної сили ще у 2012 р., а Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набрав чинності 07 червня 2014 р., тому його норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання, а рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Зокрема у рахунок звернення стягнення спірна квартира відчуженню за договором купівлі-продажу не підлягала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 р. у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК Україниу редакції 2004 р., так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК Україниу редакції від 03 жовтня 2017 р.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

З урахуванням встановленого судом та виходячі з аналізу рішень суду за позовамиАкционерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись вимогами ст. ст. 203, 215, 319, 321, 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 109, 114 Житлового кодексу, Законів України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про іпотеку», ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк», , 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка