Справа № 587/164/22
31 жовтня 2022 року Сумський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Нємцевої О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності,

Представник позивачки звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0500 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: с. Шпилівка, Сумського району Сумської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та її сім`я з 2004 року по теперішній час добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується вище зазначеною земельною ділянкою, яка знаходиться в садівничому товаристві «Газовик». Восени 2021 року позивачка звернулась до Садівської сільської ради Сумського району з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в садівничому товаристві «Газовик», орієнтовною площею 0,1100 га за межами населеного пункту с.Шпилівка Садівської сільської ради у зв`язку з давністю користування(понад 15 років). 26.11.2021 року рішенням Садівської сільської ради позивачу було відмовлено у наданні дозволу, так як бажана земельна ділянка передана у приватну власність іншій особі. Відповідно до рішення №22 Шпилівської сільської ради народних депутатів Сумського району від 30.09.1996 року дана земельна ділянка передавалась ОСОБА_2 . Дана особа ніколи не зверталась до садівничого товариства за заведенням членської книжки, не сплачувала членські внески, ніколи не обробляла та не користувалась даною земельною ділянкою. Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 03.11.2020 станом на 01.01.2013 року ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,05 га для ведення садівництва на території Шпилівської сільради Сумського району Сумської області в управлінні не зареєстровано. Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 не видавався. В той час як позивачка з 2004 року і по теперішній час володіє та користується земельною ділянкою, розчистила від чагарників, зробила облагородження. За весь період користування жодна особа не зверталась до позивачки із заявою або вимогою про витребування земельної ділянки. Оскільки позивачка більше 15 років добросовісно, відкрито і безперервно володіє земельною ділянкою, а також продовжує це робити, вважає, що є підстави для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.
У судове засідання представник позивачки адвокат Мазурова К.Д. та позивачка не з`явились, від представника надійшла заява в якій вона просила провести судове засідання у її відсутність, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явилась, заяв або клопотань від неї ненадходило. Відзиву на позов не подавала.
Від представника відповідача Садівської сільської ради Сумського району надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами та на розсуд суду. У раніше поданому 15.02.2022 відзиві на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи зазначав, що 26.11.2021 рішенням Садівської сільської ради, за наслідками розгляду заяви позивачки було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, так як бажана земельна ділянка вже передана у приватну власність іншій особі. На день подачі позову право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку не скасоване і не припинене. Вважали, що земельні ділянки передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку визначеного законом, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними ці такими, що не грунтуються на законі та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачка вказує, що вона з 2004 року по теперішній час добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується земельною ділянкою площею 0,0500 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: с. Шпилівка, Сумського району Сумської області, садівниче товариство «Газовик».
Відповідно до архівного витягу з рішення №22 виконавчого комітету Шпилівської сільської ради народних депутатів Сумського району від 30.09.1996 року земельна ділянка для ведення колективного садівництва «Газовик» площею 0,05 га передана у приватну власність ОСОБА_2 ( а.с.10)
Як вбачається з листа про надання інформації Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.11.2020 № 1388/115-20 станом на 01.01.2013 за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Садівничого товариства «Газовик» Садівської (Шпилівської) сільської ради в управлінні не зареєстровано. Державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. ( а.с.11)
Рішенням Садівської сільської Ради Сумського району Сумської області п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 26.11.2021 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1100 га для ведення садівництва в садівничому товаристві «Газовик» за межами населеного пункту с.Шпилівка Садівської сільської ради, так як бажана земельна ділянка передана у приватну власність іншій особі, а земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичнох осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. (а.с. 14).

На підтвердження факту безперервного, відкритого користування вищезазначеною земельною ділянкою з 2004 року, позивачка надала нотаріально завірені письмові заяви від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зазначають, що є суміжними землевласниками із земельною ділянкою, якою користується ОСОБА_1 ( а.с.12,13)

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється виключно ст. 119 Земельного кодексу України та не може бути встановлене рішенням суду на підставі ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

З аналізу викладеної правової норми вбачається, що порядок набуття права власності на земельну ділянку регулюється спеціальним нормативно-правовим актом, яким є Земельний Кодекс України.

Відповідно до ст. 119 ЗК України, який набрав законної сили з 01.01.2002 року, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органувиконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність. Набуття громадянам права власності га земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу.

Таким чином, для визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю законодавством передбачений інший правовий механізм такого набуття шляхом звернення з відповідними заявами до органу державної влади або місцевого самоврядування.

В роз`ясненнях викладених в листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», зазначено, що згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 344 ЦК набуття права на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом і має свою специфіку. Таким законом є Земельний Кодекс України (ст. 119). Конструкція ст. 119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів, а тим більше не передбачає можливості автоматичного визнання судом права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю.

Аналогічний висновок висловлений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року справа № 742/2916/15-ц, від 21 листопада 2018 року справа № 569/10861/16-ц.

Більше того визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порушення встановленого ст.ст. 118, 119 ЗК України порядку прямо порушуватиме право територіальної громади на дану земельну ділянку.

З матеріалів справи видно, що позивач використав своє право, передбачене Земельним Кодексом України, звернувшись із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в садівничому товаристві «Газовик» орієнтовною площею 0,1100 га за межами населеного пункту с.Шпилівка, Садівської сільської ради, але саме його звернення не передбачає обов`язкової передачі зазначеної у заяві земельної ділянки у власність. Порядок її передачі визначений ст. 118 ЗК України.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

З матеріалів справи, вбачається, що п`ятнадцята сесія восьмого скликання Садівської сільської ради 26.11.2021 року, прийняла рішення, в якому відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустровю щодо відведення земельної ділянки у власність, так як бажана земельна ділянка передана у приватну власність іншій особі.

Вказане рішення позивачкою не було оскаржене, з вимогою про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування вона не зверталась.

Слід звернути увагу на те, що сам по собі факт тривалого користування земельною ділянкою не є підставами для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач та представник позивача не надала доказів на підтвердження факту користування нею земельною ділянкою протягом 15 років.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено законні правові підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, а відтак суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 76-82, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, ст.ст. 118, 119 ЗК України суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності -відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.М. Гончаренко