Постанова

Іменем України

06 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 523/12031/16

провадження № 61-5365св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_2 та акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 червня 2022 року в складі колегії суддів Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи

Короткий зміст заяви про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами

08 вересня 2021 року представник ОСОБА_2 , адвокат Шавров І. І., звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року в зв`язку з нововиявленими обставинами та ухвалити судове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Заява обґрунтована тим, що 31 жовтня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № ODH0GK01420223, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 138 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 жовтня 2021 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01 листопада 2016 року, між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

22 липня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси у справі № 2-2814/10 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно прийнято заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за договором № ODH0GK01420223 від 31 жовтня 2006 року в розмірі 113 659,46 дол. США, що еквівалентно 875 177,84 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві приватної власності ОСОБА_1 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом її продажу із застосуванням процедури продажу, передбаченої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

03 березня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк», діючи від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03 березня 2016 року.

Свої вимоги мотивував тим, що договір купівлі-продажу вказаної квартири був укладений між відповідачами з порушенням порядку його укладення. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено 22 липня 2010 року, тобто минуло більше шести років, а тому строк давності для стягнення заборгованості сплинув, строк пред`явлення судового рішення до виконання один рік. Ціна продажу в рішенні не була вказана та під час укладення угоди не узгоджувалась з позивачем, квартира не оглядалась працівниками банку, тому звіт по оцінці не може відповідати дійсній вартості квартири, оскільки отриманий в порушення приписів Закону. Іпотекодавцю не направлялося повідомлення про укладення договору, яким порушено його права.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), укладений 03 березня 2016 року на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2010 року в справі № 2-2814/10, між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 ; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки договір купівлі-продажу було укладено щодо майна, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому дії банку з відчуження без згоди власника предмета іпотеки не відповідають вимогам статті 203 ЦК України.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 стало відомо про обставини, які є істотними і які не були відомі суду апеляційної інстанції під час винесення постанови 21 жовтня 2020 року. Зокрема, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року в справі № 509/2199/15-ц встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті батьків, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, яка складається з земельної ділянки площею 0,20 га і житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , проте ОСОБА_1 не здійснив державну реєстрацію речових прав на спадкове майно. Такі дії позивача позбавили можливості відповідача під час розгляду справи про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири у суді апеляційної інстанції бути обізнаною про наявність у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна, що суттєво вплинуло на результат вирішення справи, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2022 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, залишено без задоволення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року в справі № 509/2199/15-ц фактично є новим доказом у справі, а не нововиявленою обставиною. Нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, не є нововиявленими. Питання щодо перебування у власності у ОСОБА_1 іншого нерухомого житлового приміщення було предметом доказування у цій справі, наведені відповідачкою обставини не можуть вважатись нововиявленими, оскільки їм була надана правова оцінка судом апеляційної та касаційної інстанції. За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав за необхідне відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Аргументи учасників справи

У червні 2022 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 червня 2022 року, просить її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі.

Касаційну скаргу мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:

безпідставно розглянув справу без участі сторін у справі;

з порушенням частини третьої статті 429 ЦПК України залишив заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення, оскільки зазначена норма закону передбачає відмову в задоволенні заяви та залишення в силі рішення суду, яке особа просила переглянути;

неправильно встановив фактичні обставини справи та безпідставно вважав, що питання про наявність на праві власності у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна було предметом доказування у цій справі, оскільки на думку відповідача такі обставини відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є нововиявленими.

У липні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 червня 2022 року, просить її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та задовольнити заяву про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, вважаючи наявними підстави для визнання недійсним оспорюваного договору, виходив з того, що на час укладення спірного договору діяв мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, передана квартира в іпотеку не перевищувала 140,0 м2, позивач використовував її як місце постійного проживання та не мав іншого нерухомого житлового майна, а тому відчуження належної позивачу квартири не узгоджується із положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Разом з тим, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року в справі № 509/2199/15 встановлено, що у ОСОБА_1 на час розгляду справи в апеляційному суді перебувало інше нерухоме житлове майно. Зазначені обставини є істотними, які не були відомі суду апеляційної інстанції та дають підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. За таких обставин апеляційний суд безпідставно залишив без задоволення заяву ОСОБА_2 .

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційними скаргами ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» та витребувано справу з суду першої інстанції; у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року відмовлено.

У серпні 2022 року матеріали цивільної справи № 206/3502/20 надійшли до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

В ухвалі Верховного Суду від 07 липня 2022 року вказано, що скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження для відкриття касаційного провадження (порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесенізаконом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 2-3000/12, провадження № 61-6933св19).

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2022 року в справі № 159/1388/17 (провадження № 61-14240св19) зазначено, що «не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, тобто ті, що взагалі не були предметом розгляду у цивільній справі».

У якості нововиявлених обставин у справі, що переглядається, ОСОБА_2 визначає факт того, що ОСОБА_1 на час ухвалення постанови апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року мав інше ніж предмет у цій справі спадкове нерухоме житлове майно, що встановлено рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року в іншій цивільній справі № 509/2199/15-ц, про яке заявник дізналася 31 серпня 2021 року та про яке ОСОБА_1 не повідомив суд під час розгляду цієї справи.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що обставина, на яку посилається ОСОБА_2 як на нововиявлену, фактично є новим доказом у справі, оскільки питання наявності на праві власності у ОСОБА_1 іншого нерухомого житлового майна було предметом доказування у цій справі їм надана правова оцінка, а тому зазначені обставини не можуть вважатись нововиявленими. Таким чином, обставини, на які посилається заявник у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, та ґрунтуються на переоцінці доказів, які вже оцінювалися судом під час розгляду справи. Крім того, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року в справі № 509/2199/15-ц ухвалено за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, тобто, майно, яке отримав у спадщину ОСОБА_1 із своєю сестрою після смерті батьків, є предметом іпотеки за іншим договором іпотеки, укладеним 03 жовтня 2006 року між КІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (батьком позивача) та забезпечує зобов`язання за іншим кредитним договором.

З урахуванням вказаного суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 , не є нововиявленими, тому підстав для задоволення її заяви немає.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована, у тому числі, порушенням апеляційним судом норм процесуального справа у зв`язку з розглядом справи та ухваленням рішення без участі відповідача та її представника, які мали намір приймати участь у судовому засіданні особисто, проте були позбавлені такої можливості через встановлення апеляційними судом особливого режиму роботи в період воєнного стану.

Частиною третьою статі 368 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Під час розгляду справи апеляційний суд зазначив, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачала, у зв`язку з чим апеляційний суд зробив висновок про можливість розгляду справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і в судове засідання не з`явилися.

Аргументи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 та її представника суд апеляційної інстанції не допустив у судове засідання, призначене на 01 червня 2022 року, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання, через неявку сторін у судове засідання, призначене на 01 червня 2022 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (том 5, а. с. 45). З урахуванням того, що розгляд справи, яка переглядається, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення постанови апеляційного суду у справі є дата складення повного судового рішення - 06 червня 2022 року.

Колегія суддів не приймає до уваги аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про порушення апеляційним судом частини третьої статті 429 ЦПК України, оскільки таке порушення не впливає на правильність судового рішення.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційних скарг з урахуванням меж касаційного оскарження не дають підстав уважати, що оскаржена ухвала апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук