Справа: 164/299/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Панасюк Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що між нею та відповідачем 23 лютого 1996 року було укладено шлюб, який зареєстрований Цмінівською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу у них спільний син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25 лютого 2016 року рішенням Маневицького районного суду Волинської області шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дитини визначено з позивачем. Крім того, 14 квітня 2015 року рішенням Маневицького районного суду Волинської області було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Після розірвання шлюбу син інвалід, який потребує постійного стороннього догляду та опіки, проживає разом з позивачем, яка його утримує, виховує та піклується про нього. Також після досягнення сином повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти та надавати матеріальну допомогу у добровільному порядку не бажає. ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства, шансів на його одужання немає. ОСОБА_1 кожних два роки проходить з сином програму реабілітації та курси лікування. Через свою інвалідність ОСОБА_5 є непрацездатною особою, тому позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування повнолітньої дитини-інваліда, оскільки несе витрати на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю предметів для навчання та лікування, а також проходження реабілітаційних курсів для дітей-інвалідів. Відповідач, який офіційно працевлаштований у АП «Рівненська АЕС», отримує стабільний середньомісячний дохід у розмірі 25000 гривень, проте добровільно матеріальної допомоги на утримання сина-інваліда не надає. Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_5 потребує постійного догляду, позивач позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та дитину належним чином. На утриманні ОСОБА_1 є ще дочка, яка є студенткою вищої школи, що знаходиться у Республіці Польща і також потребує значної матеріальної допомоги, а саме оплати навчання, гуртожитку та проїзду. Єдиним доходом позивача та сина є соціальна допомога особам з інвалідністю та допомога на догляд за інвалідом 1 групи. Посилаючись на вищевказане, просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : - аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини інваліда першої групи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність щомісячно, починаючи з моменту подачі позову; - грошові кошти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини протягом всього року проживання з повнолітньою непрацездатною дитиною інвалідом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з моменту подачі позову.

02 лютого 2022 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : - аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини інваліда першої групи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довічно у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність щомісячно, починаючи з моменту подачі позову; - грошові кошти на утримання позивача в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) протягом всього часу опікування повнолітньою непрацездатною дитиною інвалідом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з моменту подачі позову.

Позивач ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 , кожен зокрема, уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з огляду на підстави, вказані в позові, а також те, що позивачка позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе і свою дитину належним чином, має на утриманні дочку, яка є студенткою вищої школи у Республіці Польща, що потребує значної матеріальної допомоги в оплаті навчання, проживання в гуртожитку та доїзду до місця навчання. Відповідач не проживає, однак зареєстрований в спільному житловому будинку, але всі ремонтні роботи здійснюються і оплачуються виключно позивачкою, які і комунальні послуги, що також позбавляє можливості на утримання будь якої соціальної допомоги.

Відповідач позов заперечив повністю. Пояснив, що ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до нього за матеріальною допомогою на утримання сина інваліда, крім того, вона отримує державну соціальну допомогу на ОСОБА_5 , як особі з інвалідністю, в розмірі 4830,80 гривень. Така допомога є цільовою допомогою та фактично є доходом сина щомісячно і позивачкою не надано жодних доказів, що цих коштів, розмір яких у два з половиною рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (станом на 01 липня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність складає 1854 гривень на місяць) не вистачає для матеріального забезпечення їх спільної дитини. Також він сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі ј частки від свого доходу щомісячно до 31 березня 2023 року, а тому безпідставним є твердження позивачки про те, що дочку вона утримує самотужки. Син ОСОБА_7 хоча і визнаний недієздатним, проте фактично може самостійно себе обслуговувати, фізично працює та допомагає по господарству і ОСОБА_1 часто його залишає під нагляд інших родичів, поки сама перебуває на заробітках. Щодо стягнення коштів на утримання позивача зазначив, що жодна норма права не надає права колишньому з подружжя набувати права на утримання з підстав, що наведені ОСОБА_1 . Позивач отримує допомогу по догляду за дитиною-інвалідом в розмірі 2189 гривень. Також після розірвання шлюбу він залишив дружині та дітям все нерухоме майно, яким вони користуються і на даний час. Просить відмовити в задоволенні позову повністю за його безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник відповідача ОСОБА_4 доводи відповідача підтримала, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступних висновків.

Положеннями ст.ст. 198, 200 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. При цьому суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували в шлюбі з 23 лютого 1996 року, який рішенням Маневицького районного суду Волинської області 25 лютого 2016 року розірвано (а.с. 19, 23).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 18).

Із виписки з постанови лікарсько-консультативної комісії № 555, виписки амбулаторної карти № НОМЕР_2 , консультативного заключення психіатра від 02 лютого 2000 року та довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 137369 від 12 січня 2015 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства першої групи довічно. Діагноз: хвороба Дауна, помірна розумова відсталість (імбецильність). Далекозорість слабого ступеня обох очей з астигматизмом. Дискинезія жовчовивідних шляхів, СКД (а.с. 9, 14-16).

Відповідно до акту № 25 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 15 лютого 2021 року, ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_1 (а.с. 20).

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , визнано недієздатним. Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_5 , призначивши опікуном ОСОБА_1 , яка є його матір`ю (а.с. 25).

З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач отримує допомогу на догляд за інвалідом 1 групи та державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи, на даний час не працює. Також ОСОБА_1 одержує пенсію по інвалідності сина ОСОБА_5 (а.с. 3, 4, 11-13, 21).

Разом з тим, з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що позивачка часто виїжджає за кордон до дочки ОСОБА_6 , яка навчається в Республіці Польща, залишаючи сина ОСОБА_7 на догляд з іншими родичами, зокрема, тіткою та сином, який проживає в м. Львів.

Вказані обставини також підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 , який є спільним сином сторін, дав показання про те, що брат ОСОБА_7 в основному потребує сторонньої допомоги, однак базові потреби щодо самообслуговування, так як, наприклад, розігрівання їжі, може задовольнити сам. Також ОСОБА_7 виконує певні роботи по господарству. Поки матір ОСОБА_1 перебувала в Польщі на заробітках (орієнтовно півтора місяці), він дбав про брата, забравши на проживання до себе у м. Львів. Знає, що літом в ОСОБА_9 лікували зуби та допомагав матері у оплаті стоматологічних послуг. Більше обставин щодо лікування ОСОБА_5 не пригадує.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що в травні 2021 року він на запрошення ОСОБА_1 приходив у гості, де також був і ОСОБА_7 , який допомагав матері в певних побутових потребах. Крім того, неодноразово бачив, як ОСОБА_5 їхав на велосипеді, також бачив, що він керує гужовою підводою, запряженою конем. Доповнив, що неодноразово ОСОБА_7 залишався на догляді в тітки, коли позивачка їздила на заробітки за кордон.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину які визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Також Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 року № 2961-IV(з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно норм ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем не доведено належними доказами те, що син ОСОБА_5 , отримуючи соціальні види допомог інвалідам 1 групи, потребує також матеріальної допомоги зі сторони батька, а також стороною позивача не доведено, що ОСОБА_3 відмовляється надавати таку допомогу в добровільному порядку.

Суд не приймає до уваги як доказ обґрунтованості позовних вимог витрати на стоматологічне лікування ОСОБА_5 , оскільки такі витрати є тимчасовими і законодавцем врегульовано їх стягнення, за наявності на те підстав, як додаткові витрати на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів на своє утримання, позивач обґрунтовувала його тим, що відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

З аналізу ст. 88 СК України вбачається, що право на утримання матеріальної допомоги на дитину-інваліда виникає на підставі певних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею, нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду, походження дитини від одного з подружжя та спроможність другого з подружжя надавати таку допомогу.

Таких беззаперечних фактів, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, стороною позивача суду не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 76, 79, 80, 81, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 88, 181, 182, 198, 200 Сімейного кодексу України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Маневицьким РВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Маневицьким РВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП: НОМЕР_6 .

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська