Справа № 490/8546/21
н/п 2/490/1011/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі Марченку О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Універсальна торгова біржа «Нерухомість Н», про визнання правочину дійсним, -
20 жовтня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Універсальна торгова біржа «Нерухомість Н», в якій позивачка просить визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 травня 1997 року за №50 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та нею.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 року визначено головуючого суддю Шолох Л.М. та 11.07.2022 року справу передано судді для розгляду.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.11.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.
13.12.2021 року позивачем виконані вимоги цієї ухвали.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.12.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання 21.09.2022 року сторони у справі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явилися з невідомих суду причин. Правом на подання відзиву до суду відповідач не скористався.
ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за їх з відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Суд дослідивши матеріали справи вважає за можливе провести підготовче судове засідання у відсутність сторін, які не з`явилися.
Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивача про можливість розгляду справи без його участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» 21.05.1997 року укладено договір №50 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно із пунктом 5 цього договору квартира продана за 4 300 грн 00 коп., сплачених «Покупцем» «Продавцю» повністю до підписання цього договору.
У пункті 8 договору зазначено, що договір належить зареєструвати у БТІ по місцю знаходження придбаної нерухомості.
Даний договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Універсальною товарною біржею «Нерухомість Н» в Журналі реєстрації біржових угод» за №50 від 21.05.1997 року.
Відповідно до Розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича О.Ф. № 28р від 19.02.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки» пр. Леніна перейменовано на пр. Центральний).
Відповідно до наданої інформації КП «ММБТІ» право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 50 від 21.05.1997 року УТБ «Нерухомість Н».
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.
Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
У даному випадку біржова угода укладена у 2001 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР.
Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР).
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.05.1997 року № 50 слідує, що ця угода укладена на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу».
Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
За своїм змістом договір № 50 від 21.05.1997 року, укладений на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ.
Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості.
Зі змісту договору від 21.05.1997 року № 50 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 4 300 грн.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.
Біржову угоду договір купівлі-продажу №50 квартири АДРЕСА_2 укладений 21 травня 1997 року на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що зареєстрована Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28.05.1997 року слід визнати дійсним.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 200, 258, 259, 263, 264, 265,273, 280 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Суддя Шолох Л.М.