Провадження № 2/202/3/2022
07 листопада 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним, припинення правочину та стягнення моральної шкоди, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору, -
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №800000197 від 19 квітня 2007 року станом на 19.05.2015 року в розмірі 2 233 585 грн. 13 коп. ( Два мільйона двісті тридцять три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять грн. 13 коп.), а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 773 817 грн. 60 коп., заборгованість по відсоткам в розмірі 338 359 грн. 97 коп., пеню в розмірі 121 407 грн. 56 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним, припинення правочину та стягнення моральної шкоди - задоволено частково: визнано недійсними Договір про внесення змін і доповнень №1 до Договору поруки №800000197-П від 19 квітня 2007 року, укладений 14 вересня 2009 року та Договір про внесення змін та доповнень №2 від 02.11.2012 року; визнано припиненим правовідносини між ОСОБА_2 та АТ «Альфа - Банк» за договором поруки №800000197-П від 19.04.2007 року; в іншій частині зустрічної позовної заяви - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати по справі в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

На підставі викладеного, суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення у цивільній справі додаткового рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним, припинення правочину та стягнення моральної шкоди - задоволено частково: визнано недійсними Договір про внесення змін і доповнень №1 до Договору поруки №800000197-П від 19 квітня 2007 року, укладений 14 вересня 2009 року та Договір про внесення змін та доповнень №2 від 02.11.2012 року; визнано припиненим правовідносини між ОСОБА_2 та АТ «Альфа - Банк» за договором поруки №800000197-П від 19.04.2007 року; в іншій частині зустрічної позовної заяви відмовлено.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , позовні вимоги якої задоволені частково, є інвалідом другої групи та при подачі позову була звільнена від сплати судового збору. Крім того позивач просила суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7755 грн. та надала суду попередній розрахунок витрат на правову допомогу.

Судом встановлено, що при ухваленні рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року не вирішено питання про розподіл судових витрат за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 .

За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже стороною має бути документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Відповідно до ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Аналіз ст.134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі №161/20630/18 щодо застосування статті 134 ЦПК України.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція Верховного Суду, викладена у справі №826/1216/16).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 поставила питання про стягнення на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 7755 грн.

До позову було додано копію договору про правову допомогу №55 від 22 січня 2018 року та копію прибуткового касового ордеру від 22 січня 2018 року на суму 7755 грн. (т.3 а.с.159,160).

На думку суду вказана сума підлягає відшкодуванню, оскільки позивачем надано суду акт приймання-передачі наданих послуг, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та адвокат неодноразово приймала участь в судових засіданнях.

Оскільки вказаним рішенням дійсно не було вирішено питання розподілу судових витрат, тому є передбачені законом підстави для ухвалення додаткового рішення по справі.

На підставі викладеного ст.141 ЦПК України з ПАТ «Альфа-Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір від задоволених позовних вимог ОСОБА_2 в розмірі 992 грн. 40 коп. та на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 7755 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 246, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути ізАкціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна,буд.4/6, ) на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп..

Стягнути із Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна,буд.4/6, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 7755грн. 00 коп.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя Л.П. Слюсар