Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1460/21

06 квітня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2021 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокат Кульчицький О.С. звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що 20.01.2021 року близько 18 год. 15 хв. на автодорозі Н-09 «Мукачево-Львів» по вул. Кобилянської в смт. Делятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку м. Надвірна, на проїзній частині дороги вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого останній від отриманих травм помер на місці події. 01.03.2021 року вони через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулися до відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, де 72000 грн. становить моральна шкода та 27219 грн. становлять витрати, понесені на поховання. Листом вих. №6682/18 від 17.06.2021 року відповідач повідомив, що не вбачає підстав для відшкодування шкоди, заподіяної життю пішохода ОСОБА_4 , адже відповідно до постанови про закриття кримінального провадження в діях водія ОСОБА_3 відсутній склад злочину, оскільки він не мав технічної можливості уникнути наїзду. Відсутність технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою. Вважають таку відмову безпідставною та незаконною. Зазначають, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець незабезпеченого об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Звертають увагу на те, що органами досудового розслідування не доведено наявність непереборної сили на момент дорожньо-транспортної пригоди. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Вказують на те, що відповідно до ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 20 січня 2021 року становила 6000 грн.

Просять суд, ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 36000 грн. відшкодування моральної шкоди та 27219 грн. відшкодування витрат на поховання.

Стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 36000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Крім того, просять стягнути з відповідача судові витрати.

10.09.2021 року від представника відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» поступив відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог позивачів просять відмовити в повному обсязі. Зазначають, що 20.01.2021 року приблизно о 18 год. 15 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , який поза межами пішохідного переходу, будучи одягнутим у одяг темного кольору, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перетнув проїзну частину дороги, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув. 20.01.2020 року за фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000023, яке надалі постановою ГУ НП в Івано-Франківській області від 31.03.2021 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Зазначають, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визначається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000023 було проведено судову інженерно-транспортну експертизу обставин та механізму ДТП. За результатами судової інженерно-транспортної пригоди у висновку №СЕ-19/109-21/3073ІТ від 26.03.2021 року встановлено, що при заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля ОСОБА_3 , рухаючись зі швидкістю 50 км/год, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Причиною настання ДТП стали обставини, при яких пішохід ОСОБА_4 , перетинаючи проїзну частину дороги, опинився на смузі руху автомобіля «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 на такій відстані, яка була вже недостатньою для попередження даної ДТП шляхом застосування екстреного гальмування. ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_4 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у темну пору доби, будучи одягнутим у темний одяг без світлоповертаючих елементів, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, перетинав проїзну частину за межами пішохідного переходу та опинився в смузі руху автомобіля, через що його видимість наступила на відстані до автомобіля, коли його водій вже не володів технічною можливістю попередити ДТП шляхом екстреного гальмування. Верховний Суд у постанові від 10.04.2020 року по справі №532/1374/18 виклав наступний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах «…відсутність у особи технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути». Зазначена позиція викладена і у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 10.06.2021 року. Вважають, що відсутність у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки пішохід ОСОБА_4 , своїми діями створив небезпеку (перебуваючи у стані алкогольного сп`янінні, вийшов на смугу руху автомобіля на такій віддалі до останнього, яка була недостатньою для уникнення наїзду), яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень. Вважають, що представник позивачів залишив поза увагою те, що правило про відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини має винятки. Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого (зазначені обставини встановлюються під час кримінального провадження). Постановою ГУ НП в Івано-Франківській області від 31.03.2021 року про закриття кримінального провадження №0000023 на підставі висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/109-21/3073ІТ від 26.03.2021 року встановлено факт настання обставини непереборної сили) водій не мав технічної можливості уникнути ДТП). Представник позивача у позовній заяві не спростував цього і не зазначив переконливих обґрунтувань щодо створення аварійної ситуації самим водієм. Вважають, що відсутність у водія транспортного засобу «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП є обставиною непереборної сили, а тому він, відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України звільняється від відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Відповідно до п. 32. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути відшкодована шкода, заподіяна при експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

В судове засідання представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокат Кульчицький О.С. не прибув, натомість від нього поступила заява, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивачів та їх представника. Позовну заяву підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Про причини неявки представник відповідача суд не повідомив, заяви про слухання справи у їхню відсутність не поступало.

Дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захист.

Судом встановлено, що 20.01.2021 року біля 18 год. 15 хв. на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів по вул. Кобилянської в смт. Делятин, Надвірнянського району Івано-Франківської області ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку м. Надвірної, на проїзній частині вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину з ліва направо відносно напрямку руху автомобіля, та від отриманих травм помер на місці.

За даним фактом 20.01.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за №0000023 за ч.2 ст. 286 КК України (а.с.16).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Делятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, про що виконкомом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис за №30 (а.с.17-19).

31.03.2021 року постановою слідчого - начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Маланчина Л.Е. кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 20.01.2021 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно постанови про закриття кримінального провадження №0000023 від 20.01.2021 року в ході розслідування даного кримінального провадження встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння в темну пору доби будучи одягнутим у темний одяг без світлоповертальних елементів, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників в смузі руху автомобіля, через що його видимість наступала на відстані до автомобіля, коли його водій вже не володів технічною можливістю попередити дорожньо-транспортну пригоду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. При цьому пішохід ОСОБА_4 порушив п.п. 4.4; 4.7; 4.14 ПДР України. При розслідуванні кримінального провадження було встановлено, що в діях водія автомобіля марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не має порушень ПДР України, які б сприяли виникненню дорожньо-транспортної пригоди і він не мав технічної можливості попередити ДТП з моменту настання небезпеки для руху, тому склад злочину, передбачений ч.2 ст. 286 КК України в діях ОСОБА_3 відсутній (а.с. 36-41).

Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З`ясовано також, що автомобіль марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 на час вчинення ДТП був застрахований в ПрАТ «УПСК», що стверджується полісом № АР8145994, який був чинним станом на 20.01.2021 рік (а.с. 29-30).

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За змістом Закону № 1961-IV(статті 9, 22, 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV).

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їхніми батьками були ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-1, 24).

01.03.2021 року ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування», що діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулося до відповідача ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій посилаючись на ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просило здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.01.2021 року близько 18 год. 15 хв. на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів по вул. Кобилянської в смт. Делятин, Надвірнянського району, де ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись у напрямку м. Надвірна на проїзній частині вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, та від отриманих травм помер на місці події. Розмір відшкодування просить для дочки загиблого ОСОБА_1 36000 грн. - відшкодування моральної шкоди, ст. 26.1 Закону; 27219 грн. - відшкодування витрат, понесених на поховання, ст. 27.4 Закону. Розмір відшкодування просить для сина загиблого ОСОБА_2 36000 грн. відшкодування моральної шкоди, ст. 26.1 Закону (а.с. 14-15; 35-43).

Як вбачається з повідомлення відповідача ПрАТ «УПСК» від 17.06.2021 року, що останній враховуючи той факт, що відсутність у водія транспортного засобу «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП є непоборною силою та керуючись висновками постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2021 року, постановою ПрАТ від 10.04.2020 року у справі №532/1374/18, ч.5 ст. 1187 ЦК України не вбачає правових підстав для відшкодування шкоди, заподіяної життю пішохода ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 20.01.2021 року (а.с.44-45).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого; шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; шкода, повязана із смертю потерпілого.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП;

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку(п. 36.7 ст. 36 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, за відсутності обставин, які вказують, що потерпілий передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

Сам факт зазначення у висновку експерта відсутності технічної можливості запобігти наїзду на пішохода не свідчить про наявність непереборної сили. В даному випадку суд не може брати до уваги посилання на окрему постанову Верховного Суду, на яку звертає увагу представник відповідача, оскільки встановлення наявності чи відсутності непереборної сили здійснюється у кожному конкретному випадку, з урахуванням наданих доказів.

У постанові слідчий зазначив, що пішохід ОСОБА_4 порушив ПДР та з власної необережності отримав тілесні ушкодження, і в результаті отриманих травм помер на місці події.

Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 182/2352/14-к наголосив на тому, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої особи, завданої внаслідок ДТП, необхідно здійснити належну оцінку порушення потерпілим Правил дорожнього руху України.

Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, п. 27.3. ст. 27 Закону № 1961-ІV визначено обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, та встановлено розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) стосовно одного померлого - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, яке виплачується рівними частинами особам, визначеним цієї нормою закону та яким заподіяно таку шкоду.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у ст. 37 Закону № 1961-ІV.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 20.01.2021 року становила 6000 грн.

Таким чином, відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» мав обов`язок провести виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою в розмірі 72 000 грн., тобто по 36000 грн. кожному з позивачів.

Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають.

Що стосується витрат позивача ОСОБА_1 на поховання батька ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 27.4 Закону страховик здійснює виплату відшкодування витрат понесених на поховання за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати.

Нормами Закону не передбачено вимоги щодо надання страховику акту виконаних робіт (наданих послуг), вимагається лише підтвердження понесення витрат.

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження витрат на поховання було надано копію накладної №2 від 21.01.2021 року на суму 27219 грн. (а.с.25-28).

Позивачем ОСОБА_1 було підтверджено належними доказами понесені витрати на поховання, а тому позовні вимоги в частині стягнення 27219 грн. на відшкодування витрат на поховання є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на підставі системного аналізу викладених норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку прозадоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

За таких обставин, з відповідачаслід стягнути 2481 грн. судового збору в дохід держави.

На підставі вищевикладеного ст.ст.16, 979, 1166, 1167, 1168, 1187, 1193 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальносиі власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування - задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 - 36000 (тридцять шість тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, 27219 (двадцять сім тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень відшкодування витрат на поховання, а всього 63 219 (шістдесят три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 - 36000 (тридцять шість тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) на користь держави - 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст рішення

виготовлено 15.04.2022 року.