ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/460/22 Справа № 191/1097/21 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням органу державної влади,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням органу державної влади.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі постанови Головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Банк А.А. про відкриття виконавчого провадження відповідно до постанови заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Атаманенко Є.М. в порушенні митних правил №0425/11000/18 від 20 грудня 2018 року його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного Кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500, 00 грн. Він виконав усі умови, що передбачені абз. 1 п.9-3 Прикінцевих та перехідних положень Митного кодексу, і перебував в процесі здійснення митних формальностей щодо транспортного засобу, здійснював митне оформлення даного транспортного засобу, яке завершив 26.01.2019 року, а тому повинен був бути звільнений від сплати штрафу. 26.01.2019 року він розмитнив автомобіль марки «MAZDA», що підтверджується митною декларацією №UA110150/2019/20381 та сплатив всі належні митні платежі у сумі, що дорівнює розміру 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 8500, 00 грн. за кодом 093.

02.02.2021 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано постанову заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Атаманенко Євгена Миколайовича № 0425/11000/18 від 20 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн., а провадження у справі про порушення митних правил за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України закрито. Але з нього стягнуто кошти на користь Дніпровської митниці у розмірі 9702, 75 грн., які він вважає з нього були стягнуті незаконно.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 9 702,75 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням органу державної влади задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9 702 гривні 75 копійок.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська митниця Держмитслужби звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 серпня 2018 року на митну територію України через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС, ОСОБА_1 в митному режимі «транзит» по смузі руху «зелений коридор» ввіз автомобіль марки «MAZDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , країна реєстрації - Литва. Станом на 25.10.2018 року вказаний автомобіль вивезено не було та в інший митний режим не заявлено, чим перевищено встановлений статтею 95 Митного Кодексу України строк доставки більше ніж на 10 діб. По даному факту складено протокол про порушення митних правил №0425/11000/18 за ч.3 ст.470 МК України.

З рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року вбачається, що постанову заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Атаманенко Євгена Миколайовича № 0425/11000/18 від 20 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн. скасовано, а провадження у справі про порушення митних правил за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України закрито.

Згідно довідки виданої ОТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ "Дніпровське локомотивне депо" №114 від 12.03.2021 року, з ОСОБА_1 утримувалася заборгованість згідно ВП №62740486 від 12.08.2020 року. Заборгованість перерахована у повному обсязі у розмірі 9702, 75 грн.

Зазначений факт також підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати з ОСОБА_1 та квитанціями на загальну суму 9 702, 75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Між тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до такого висновку з порушенням норм процесуального права.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна строна повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що у наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

19 червня 2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 910/23967/16, у якій сформувала правовий висновок про те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2статті 2 ЦК України). Відповідно до частини 1статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, законом не передбачено, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Згідно з частиною 2 статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини 1статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Правовий висновок про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин в особі органу, якого позивач повинен зазначити порушником своїх прав, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019року (справа № 242/4741/16-ц).

Відповідно до змісту роз`яснень, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, застосуванню у спірних правовідносинах підлягає та правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка була останньою.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органом у цій справі є Дніпровська митниця Держмитслужби (дії якої призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із заявленими позовними вимогами, позивач вважав, що даний спір стосується лише Дніпровської митниці Держмитслужби (дії службової особи якої призвели до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності), яка є відповідачем у справі та не залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (пункт 3 частини 5 статті 12 ЦПК України); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини 5 статті 12 ЦПК України).

Між тим суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався та не роз`яснив позивачу його право заявляти клопотання про залучення Державної казначейської служби України до участі у справі як співвідповідача, а також не роз`яснив позивачу наслідки не вчинення або вчинення таких процесуальних дій, чим не сприяв позивачу здійсненню його процесуальних прав.

Отже, суд першої інстанції не виконав свій обов`язок, передбачений частиною 5 статті 12 ЦПК України і не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Натомість, районний суд розглянув справу по суті у неналежному (неповному) суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.

Враховуючи те, що суд першої інстанції розглянув справу за неналежного суб`єктного складу, чим порушив норми процесуального права, це є підставою для скасування цього судового рішення.

У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії апеляційного перегляду з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції неможливо.

Так як, у порушення указаних норм процесуального права суд першої інстанції не вирішив питання про можливість залучення до участі у справі співвідповідача,висновок суду про задоволення позовних вимог не може вважатися обґрунтованим.

У такому разі обґрунтованість позовних вимог по суті не перевіряється.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не з`ясував юридичної природи і змісту позовних вимог, а відтак й осіб, які повинні нести цивільну відповідальність за порушення прав та законних інтересів позивача, а тому постановлене у справі судове рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з вищевикладених підстав, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад сторін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Оскільки, позивач в силу статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, сплачений Дніпровською митницею Держмитслужби судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби- задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року- скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням органу державної влади - відмовити.

Компенсувати Дніпровській митниці Держмитслужби судовий збір у розмірі 1 362 грн, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: