Справа № 454/559/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування стійкої втрати працездатності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом та просить стягнути з відповідача 56676грн. на відшкодування стійкої втрати працездатності, 2883,80грн. на відшкодування моральної шкоди та 15000грн. витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги мотивує наступним.

10.06.2020р. відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП), винуватим у вчиненні якої визнано ОСОБА_2 , цивільна відповідальність якого була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС».

У даній ДТП він отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких йому встановлено ІІІ групу інвалідності.

На час ДТП мінімальний розмір заробітної плати становив 4723грн., а тому відшкодування внаслідок стійкої втрати працездатності становить 56676грн.

Розмір моральної шкоди становить 2833,80грн., що є 5% від суми страхової виплати.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив, в якому заперечив проти позову, покликаючись на те, що позивач не реалізував свого права звернутися до страхової компанії з метою отримати виплату, а одразу подав даний позов.

Також, зазначив про неналежні копії документів, які свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між страховим випадком та встановленням йому ІІІ групи інвалідності.

Також, представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просив врахувати, що ОСОБА_1 в минулому звертався до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, моральної шкоди та шкоди, пов`язаної з лікуванням і тимчасовою втратою працездатності. Позов було підготовлено адвокатом Адвокатського об`єднання «Автопоміч» (надалі АО «Автопоміч») та витрати на правничу допомогу були визначені в розмірі 3000грн.

Поточний позов підготовлено також адвокатом АО «Автопоміч» та цей позов за змістом аналогічний попередньому, в ньому ті ж самі сторони.

З огляду на зазначене, вважає, що розмір витрат в сумі 15000грн. є явно завищеним та неспівмірним з реальними витратами.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 01.06.2021р. ОСОБА_2 визнано винуватим в тому, що він 10.06.2020р. близько 10.30год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 та виїжджаючи з другорядної дороги в с.Литовеж на головну дорогу «Р-15» «Ковель Жовква», здійснюючи маневр повороту ліворуч в напрямку м.Нововолинськ, порушив вимоги п.п.2.3 б); 10.1; 16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Sharan» р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого водій даного автомобіля ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та пасажир даного автомобіля ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно витягу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7284688, яким застрахована відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 у АТ «СГ «ТАС», був діючим станом на 10.06.2020р.

Отже, відповідач є особою, на яку полісом №АР7284688 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля марки «ВАЗ 2103» р.н.з. НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_2 .

З витягів №6317, 5315, 21742 встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок отриманих в дорожньо-транспортній пригоді травм в період з 13.10.2020р. по 21.10.2020р., з 13.09.2021р. по 21.09.2021р. та з 09.10.2021р. по 18.10.2021р. перебував на стаціонарному лікуванні в КПН «Сокальська районна лікарня».

З довідки №057220 від 22.12.2021р. встановлено, що у зв`язку із загальним захворюванням ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.01.2023р.

22.12.2021р. ОСОБА_1 визначено індивідуальну програму реабілітації №927 у зв`язку з встановленням інвалідності

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, в силу приписів ч. 1 ,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 991 ЦК України передбачено випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати.

Статтею 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (пункти 26.1, 26.2, 26.3) регламентовано, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:

у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, в позивача на даний час існує право на звернення до страхової компанії із заявою про здійснення на його користь регламентної виплати.

Однак, ОСОБА_1 не звертався до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про здійснення йому виплати на відшкодування стійкої втрати працездатності та моральної шкоди у відсотковому відношення до суми відшкодування.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач покликається на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі №15-рп/2002, яким визначено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

В той же час, суд враховує, що в контексті завдань цивільного судочинства (статті 2, 4 ЦПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів позивача.

Відповідно до п.3.4 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. «Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються

З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

В даній справі страховою компанією не заперечується право позивача на отримання виплат та в позивача існує право звернутися до страхової компанії із заявою про здійснення такої виплати.

В свою чергу, за наявності всіх підстав для отримання страхової виплати, звернення позивача до суду з позовом без наявної відмови у виплаті страхового відшкодування спричиняє відповідачу додатковий тягар фінансових втрат, оскільки у випадку ухвалення рішення про задоволення позову, зі страхової компанії підлягають стягненню судові витрати.

Такі дії позивача не відповідають принципам справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, оскільки право позивача на отримання страхової виплати не заперечується відповідачем та ОСОБА_1 не реалізував такого права в порядку, визначеному законом, а ініціював судовий процес.

За таких підстав, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки право позивача на отримання страхових виплат ним не реалізовано до звернення з позовом до суду, а тому на даний час не є порушени.

Керуючись ст.ст.12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування стійкої втрати працездатності та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», , місцезнаходження: пр-т Перемоги,65, м.Киїів.

Головуючий: М. Я. Адамович