РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2548/21

Провадження № 2/293/248/2022

13 квітня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Артемчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про виділ частки із спільної сумісної власності і визнання права власності в порядку спадкування за законом

Процесуальні дії по справі

Позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 відповідно до змісту якого просить:

- визначити, що частка спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомир, в праві спільної сумісної власності становить Ѕ частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2950 га з кадастровим номером :11:003:0015, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га з кадастровим номером :11:003:0014, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м Житомирі, на Ѕ частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2950 га з кадастровим номером :11:003:0015, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,площею 0,2500 га з кадастровим номером :11:003:0014, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

17.12.2021 суд у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Житомирській області з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .

13.01.2022 на адресу суду з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Житомирській області надійшов лист, згідно якого гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 17.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 10 лютого 2022 року.

В поданій до суду заяві від 10.02.2022 позивач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 35).

Відповідач ОСОБА_2 10.02.2022 за вх. №941 подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, розгляд справи просив здійснювати за його відсутності (а.с. 36).

Ухвалою від 10.02.2022 суд відклав підготовче судове засідання на 11.03.2022.

17.03.2022 за вх. №1062 від позивача надійшла уточнена позовна заява щодо виділу частки із спільної сумісної власності і визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позовній заяві виправлено адресу розташування земельних ділянок, а саме: помилково вказане село Іванівка було виправлено на належне с. Іванків.

Ухвалою від 11.03.2022, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 11.03.2022 суд відклав підготовче засідання на 14.04.2022.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомир помер її батько ОСОБА_3 .

За життя батько позивача був власником ряду майна, серед якого земельні ділянки з кадастровими номерами :11:003:0014 та :11:003:0015, розташовані за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, с. Іванків.

У визначені законом строки позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Як виявилося в процесі оформлення документів на спадщину дані земельні ділянки належать на праві спільної сумісної власності батькові позивача ОСОБА_3 та його брату - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.10.2013 і за життя батько та дядько не вирішили питання про визначення часток або питання щодо можливого спадкування частки в разі смерті того чи іншого.

На все майно після смерті ОСОБА_3 , окрім вказаних ділянок, позивач отримала у нотаріуса правовстановлюючі документи, а щодо вказаних вище земельних ділянок отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з тим, що не виділено (визначено) частки померлого ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач вичерпав всі способи позасудового захисту своїх прав та позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно у інший спосіб, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Сторони у судове засідання не з`явились.

10.02.2022 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити його (а.с. 35).

10.02.2022 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання заявлених у позові позовних вимог. Розгляд справи просить проводити без його участі. Наслідки визнання позову відомі та зрозумілі (а.с. 36).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 49 цього кодексу, позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Встановивши, що заява відповідача про визнання позову не суперечить нормам законодавства, не порушує будь-чиї права та інтереси, суд приймає таку до розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Зважаючи на подані сторонами заяви, а також приймаючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 13.04.2022 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Житомир помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.12.2020 (а.с.4).

Як зазначає позивач, за життя ОСОБА_3 , був власником ряду майна, серед якого земельні ділянки з кадастровими номерами :11:003:0014 та :11:003:0015, розташовані за адресою: Житомирська обл., Черняхівський район, с. Іванків.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11004508 від 16.10.2013, земельна ділянка з кадастровим номером :11:003:0015 площею 0,295 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою Житомирська область, Черняхівський район, с. Іванків на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розмір частки 1/1 (а.с. 12).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11045455 від 17.10.2013, земельна ділянка з кадастровим номером :11:003:0014 площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розмір частки 1/1 (а.с. 13).

Як вбачається з довідки №103/01-16 від 20.09.2021, виданої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Муревич І.О., згідно спадкової справи №7/2021, спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є його донька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто позивач (а.с. 11).

З наданих заявником документів суд встановив, що ОСОБА_1 є дочкою померлого гр. ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_3 від 09.09.1967 (а.с.5), де у графі «батько» вказаний ОСОБА_3 , копією свідоцтва про розлучення серії НОМЕР_4 від 18.05.1992 (а.с.5 зв.), копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 03.02.1995, відповідно до якого прізвище заявниці після одруження « ОСОБА_4 » (а.с. 5).

Згідно довідки №884 від 01.06.2021, виданої ПП "ВЖРЕП №4", зазначено, що за адресою: АДРЕСА_3 , був зареєстрований ОСОБА_3 , 1943 р.н., до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Муревич І.О. №102/02-31 від 20.09.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 на земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :11:003:0014, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,2950 га, кадастровий номер :11:003:0015, що розташована за адресою Житомирська область, Черняхівський район, с. Іванків у зв`язку з тим, що не виділено (визначено) частки померлого ОСОБА_3 (8-9).

Позивач, вказує на те, що вона як спадкоємець за законом не може в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права після померлого батька, оскільки неможливо визначити його частку у праві спільної сумісної власності, так як не має можливості з`ясувати домовленість між співвласниками.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання за позивачем права власності на частку спільної сумісної власності в порядку спадкування.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно дост. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Приписами ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За нормами ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток, учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, а у разі недосягнення згоди учасник спільної часткової власності має право вимагати у судовому порядку виділення належної йому частки із складу земельної ділянки.

Відповідно, до ч.ч. 3,4,5 ст.89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на їїподіл або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку.

Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України "Про нотаріат", Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правиламист. 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.

В силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини.

За приписами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду Україні "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року роз"яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Отже, оскільки один із співвласників даної земельної ділянки, а саме ОСОБА_3 помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності не можливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками.

Беручи до уваги викладене, суд вважає є всі підстави для визначення частки батька позивача ОСОБА_3 та частки відповідача ОСОБА_2 в належному їм на праві спільної сумісної власності майні: земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2950 га з кадастровим номером :11:003:0015, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, з кадастровим номером :11:003:0014, розташовану за адресою АДРЕСА_1 по Ѕ за кожним з них.

Згідно статті 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, визнання відповідачем позову, а також наявність законних підстав для визнання права власності на земельні ділянки за позивачем, в порядку спадкування, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, за клопотанням позивача судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13,79,81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визначити, що частка спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомир, у праві спільної сумісної власності становить Ѕ частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2950га з кадастровим номером :11:003:0015, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га з кадастровим номером :11:003:0014, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстравана за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомирі , на Ѕ частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2950 га з кадастровим номером :11:003:0015, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстравана за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомирі , на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га з кадастровим номером :11:003:0014, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстравана за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Повний текст рішення складений та підписаний: 18.04.2022

Суддя Людмила ЛОСЬ