Ухвала

12 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 210/7163/21

провадження № 61-9589 ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 996 000,00 грн завданої моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка.

Позов обґрунтовано тим, що її чоловік ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем, 12 лютого 2021 року під час виконання своїх обов`язків загинув. За наслідками розслідування нещасного випадку 12 лютого 2021 року складений акт про нещасний випадок форми Н-1/П № 21. У зв`язку зі смертю чоловіка їй завдано моральну шкоду, яка пов`язана з втратою близької людини, внаслідок чого їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Залишившись одна з малолітнім сином, у неї погіршився матеріальний стан, оскільки заробіток чоловіка був основним джерелом їх існування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні решти позову відмовлено.

До Верховного Суду 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовуєтьсягрішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Встановивши факт завдання моральної шкоди позивачеві внаслідок смерті її чоловіка від нещасного випадку на виробництві відповідача, який не виконав вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, встановивши конкретні обставини, за яких настав нещасний випадок, причини його настання, суди попередніх інстанцій, враховуючи вимоги розумності та справедливості, обґрунтовано визначили розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховний Суд неодноразово викладав висновок щодо застосування статті 23 ЦК України у правовідносинах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, вказуючи, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 210/4068/18). Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, підстав для відступлення від якого Верховний Суд не вбачає.

Доводи касаційної скарги про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно заниженим є безпідставними, оскільки є стала практика Верховного Суду у подібних правовідносинах (ухвали Верховного Суду від 13 січня 2022 року справа № 210/3474/21, від 20 січня 2022 року справа № 210/1706/21, від 19 квітня 2021 року справа № 210/2218/20).

Наведені заявником судові рішення по зрівнянню з цією справою стосувались інших фактичних обставин справи, не є тотожними та ідентичними у порівнянні зі справою, яка є предметом перегляду, тому визначений судами різний розмір морального відшкодування не свідчить про різне застосування норм права у подібних правовідносинах.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у суді перебуває справа № 210/7162/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до відповідача про стягнення моральної шкоди, у зв`язку зі смертю працівника на виробництві.

Суд відхиляє доводи заявника про необхідність збільшення розміру морального відшкодування, оскільки малолітній син померлого ОСОБА_4 , 2017 року народження, також відчуває моральні страждання. При цьому суд виходить з того, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, моральна шкода завдана малолітньому ОСОБА_3 у зв`язку із смертю батька, є предметом розгляду іншої справи, поданої ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 (№ 210/7162/21).

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року тапостанову Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара