Номер провадження: 22-ц/813/7914/22
Справа № 513/1221/21
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чебаненко Ольги Андріївни на рішення Саратського районного суду Одеської області від 04 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

встановив:

14.12.2021 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 6 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову і довічно. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2600,00 грн.(а.с. 1-5).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони з 30.09.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9).

Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Від шлюбу подружжя має двох повнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У позові позивачка зазначала, що у період перебування в шлюбі вона захворіла на онкологічне захворювання, довгий час лікувалася, та завдяки прийому спеціальних препаратів і тривалого лікування досягла стійкої ремісії в період хвороби.

З 11.05.2016 року по 01.06.2017 року відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 800398 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності, загального захворювання (онкологічні захворювання).

З 15.05.2017 року по 14.05.2018 року згідно акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 301240 ОСОБА_1 повторно підтверджена та продовжена 2 група інвалідності, загального захворювання (онкологічні захворювання).

З 14.05.2018 року відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №897608 ОСОБА_1 призначена безстроково 2 група інвалідності загального захворювання (онкологічні захворювання).

Позивачка зазначала, що її пенсія фактично йде на: сплату комунальних послуг, продукти харчування, паливні матеріали, та ліки (в самій мінімальній та необхідній кількості).

Внаслідок погіршення стану здоров`я позивачка позбавлена можливості працювати, житло, а саме буд. АДРЕСА_1 , належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності, що також є перешкодою для вільного проживання, оскільки всі комунальні послуги оформлені на ім`я відповідача, а фактично сплачуються сторонами почергово, через місяць.

Також позивачці належить транспортний засіб марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який фактично знаходиться у повному володінні і користуванні відповідача ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що позивачці належить рухоме та нерухоме майно, вона позбавлена можливості отримати субсидію. Матеріальний стан відповідача дозволяє йому надавати позивачці достатню матеріальну допомогу для забезпечення її базових потреб, зокрема для придбання необхідних ліків, тому позивачка змушена звернутися до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 04.07.2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Саратського районного суду Одеської області від 04.07.2022 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 25.10.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.08.2022 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с. 200-203), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Оскільки 23.10.2022 року припадає на вихідний день, 24.10.2022 року суддя Сегеда С.М. перебував у частковій відпустці, розгляд справи відбувся 25.10.2022 року (а.с. 205).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б підтвердили фінансову платоспроможність відповідача надавати допомогу на утримання непрацездатної дружини інваліда 2 групи (а.с. 169-172), а також суд врахував те, що розмір щомісячної пенсії відповідача перевищує встановлений розмір щомісячного прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується ст. 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року було розірвано (а.с. 10).

З 14.05.2018 року відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №897608 ОСОБА_1 2 група інвалідності, загального захворювання (онкологічні захворювання) призначена безстроково (а.с.11). Відповідно до довідки № 393 КП «Саратський Центр ПМСД» від 08.11.2021 року ОСОБА_1 знаходиться на «Д» обліку та потребує постійного амбулаторного лікування (а.с.17).

Тобто позивачка є непрацездатною особою, інвалідність нею отримана під час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України є непрацездатною дружиною.

З копії трудової книжки вбачається, що з 19 серпня 2021 року позивачка не працює (а.с.15). Розмір її щомісячної пенсії на час звернення до суду складав 2200 грн., а на час розгляду справи, складав 2300 грн. в місяць.

Як вбачається із довідки про доходи №251784, виданої 20 серпня 2021 року Саратським об`єднаним управлінням ПФУ в Одеській області, ОСОБА_6 , перебуває на обліку і отримує пенсію по інвалідності, сукупний розмір якої за період з 01 січня 2021 року до 31 серпня 2021 року складає 17400 грн. (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, розміром 6393,26 грн. на місяць.

Відповідно інформації ГУ ПФУ в Одеській області від 28.11.2021 року розмір пенсії ОСОБА_2 за 2021 рік складав 72 807, 12 грн. (а.с. 66), тобто відповідач має стабільний дохід та тяжкими хронічними захворюваннями не страждає.

Також з матеріалів справи вбачається, що 21.01.2021 року на підставі договору купівлі-продажу відповідачем ОСОБА_2 придбано транспортний засіб, а саме: ГАЗ, 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 32300,00 грн. (а.с. 85).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_7 є власником автомобіля марки ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1 (а.с.20).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №270877901 від 17.08.2021 року, ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, кадастровий номер :02:002:0658 (а.с. 11) та власником 1/2 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку є позивач ОСОБА_7 , свідоцтво про право власності НОМЕР_4 від 11.07.2006 року (а.с.21).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №527626 від 30.11.2011 року, площею 0,1500 га, виданого на ім`я ОСОБА_2 , частка у спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 складає по 50 % за кожним (а.с.29).

Разом з тим, зазначені обставини не є підставою для ствердження про те, що як позивачка, так і відповідач, для покращення свого матеріального становища, зобов`язані використовувати зазначене рухоме та нерухоме майно для отримання доходу, а також, що ці автомобілі, земельна ділянка та житловий будинок є їхнім джерелом доходу.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 (а.с.156-157) вказав, що в родині сторін не все гаразд, він допомагає позивачці періодично робити ремонтні (будівельні), сварочні роботи в будинку, де позивачка проживала разом із відповідачем. За проведені будівельні роботи завжди розраховувалась позивачка, вартість робіт становила від 500 до 5000 грн., в залежності від складності роботи.

Також судом правильно встановлено, що відповідно до витягу із абонентської книжки особового рахунку № НОМЕР_5 по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , за серпень 2021 року сплачено 149 гривень 70 копійок, за вересень 2021 року 210 гривень 86 копійок, за жовтень 2021 року 146 гривень. Також, згідно квитанції №10015/0362 від 10 листопада 2021 року, здійснено оплату за користування електроенергією у сумі 668 гривень 64 копійки та № від 16 липня 2021 року на суму 304 гривні 90 копійок за період з 01 липня 2021 року по 31 липня 2021 року, № на суму 340 гривень 92 копійки за період з 01 серпня 2021 року по 31 серпня 2021 року, за комунальні послуги у сумі 164 гривні 70 копійок за період з 01 серпня 2021 року по 31 серпня 2021 року (а.с. 22-25, 26, 27, 33).

Відповідно до накладної від 30 жовтня 2021 року позивачкою придбано вугілля на суму 1500 грн. (а.с.30), а відповідачем на суму 25 500 грн. (а.с.59).

Судом також досліджені та долучені до матеріалів справи фіскальні чеки № 25805 на суму 82,80 гривень, № 280506 від 17 жовтня 2021 року на суму 108 гривень 90 копійок, чек №23519 на суму 35 гривень 60 копійок, № 111323 від 14 серпня 2021 року на суму 48 гривень 30 копійок, щодо купівлі ліків. Чеки щодо проходження лабораторних аналізів на суму 790 гривень 00 копійок №000018356 від 16 березня 2021 року та на суму 184 гривні 00 копійок № від 16 березня 2021 року, на суму 1005 гривень 90 копійок № від 18 січня 2021 року на суму 1005 гривень 90 копійок. Чеки №105040 від 07 листопада 2021 року на суму 184 гривні, №105896 від 10 листопада 2021 року на суму 74 гривні 00 копійок, товарний чек від 19 червня 2021 року на суму 166 гривень, чек №65569 від 15 липня 2021 року на суму 151 гривня 09 копійок, №79538 від 19 серпня 2021 року на суму 223 гривні 84 копійок, товарний чек на суму 350 гривень 00 копійок щодо купівлі продуктів та засобів побутових потреб, які надані позивачкою на підтвердження її скрутного матеріального становища (а.с.26, 27, 33-37).

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про те, що позивачка не потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а також про те, що оскільки на час звернення до суду, так і на час розгляду справи дохід позивачки перевищував мінімальний прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, то в задоволенні позовних вимог слід відмовити, є законним і обґрунтованим.

При цьому суд першої інстанції правомірно послався на постанови Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 758/4690/15-ц (провадження № 61-27192св18) та від 27 грудня 2018 року у справі № 165/1728/17 (61-3163св18).

Такий висновок також відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постановах: від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року № 6-1111цс17.

Також колегією суддів враховано, що грошові кошти в сумі 60000 грн., які зі слів відповідача були передані позивачці частинами, за час перебування у шлюбі, до вступу сина до навчального закладу, додатково свідчать про те, що позивачка не потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який і так надає її в добровільному порядку.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чебаненко Ольги Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 04 липня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25.10.2022 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева