Провадження № 2/932/850/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

за участі

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу таким, що не є дійсним та про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу таким, що не є дійсним та про стягнення коштів.

14.08.2018 року на виконання ухвали суду від 17 липня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано уточнену позовну заяву.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2018 року позивач уклав з відповідачем договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, а саме павільйону білого кольору, загальною площею 25 кв.м., що розташований у м. Дніпро на перехресті вул. Казакевича та вул. Гладкова (далі за текстом - Павільйон ) з метою здійснення роздрібної торгівлі. Вказаний договір було укладено між сторонами у письмовій формі та засвідчено їх підписами.

На момент підписання вказаного договору, ОСОБА_2 передав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, що зазначено у п.4 цього договору. Станом на 18.05.2018 року відповідно до офіційного курсу НБУ, 100 доларів США становить 2 618,88 грн., отже ціна позову за розрахунком позивача складає 104 755,20 грн.

На підставі додаткової угоди, укладеної 19.02.2018 року між КП «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради та ОСОБА_3 до договору Про використання об`єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням від 18 серпня 2016 року № 1378ТС, відповідач використовувала Павільйон задля роздрібної торгівлі.

23.05.2018 року позивач отримав припис № 8640 від Комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпропетровської міської ради з вимогою перенести Павільйон за 20 метрів від перехрестя. Згодом 29.05.2018 року позивачем було отримано припис № 9048 від Комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпропетровської міської ради про демонтаж Павільйону протягом 7 діб, який позивач мусив зробити самостійно та за власний кошт.

Вказані обставини спонукали позивача звернутись до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, сплачених за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18 травня 2018 року, однак станом на момент звернення з цим позовом, ОСОБА_3 відповіді не надала, повернення грошових коштів не здійснила.

04.06.2018 року Павільйон був демонтований відповідачем та вивезений у невідомому для позивача напрямку.

З вищевикладених підстав підготовлено та подано до суду даний позов.

Позивач просить суд визнати договір купівлі -продажу нежитлового приміщення, а саме павільйону білого кольору , загальною площею 25 кв.м., що розташований у м. Дніпро на перехресті вул. Казакевича та вул. Гладкова , укладеного між позивачем ОСОБА_2 з одногу боку та відповідачем ОСОБА_3 з іншого боку таким, що не є дійсним, стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 104 755 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 05.09.2018 року, суддею Женеску Е.В. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Женеску Е.В. від 05.02 .2018 року призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

У зв`язку з відстороненням судді Женеску Е.В. від посади, на підставі розпорядження керівника апарату Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська було здійсненно повторний автоматизований розподіл даної справи та визначено головуючим суддею ОСОБА_6 .

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 07.07.2020 року, суддя ОСОБА_6 звільнений у відставку.

Шляхом повторного автоматизованого авторозподілу від 16.02.2021 року, справу передано для розгляду судді Лукіновій К.С.

Внаслідок закінчення строку відрядження судді Лукінової К.С. до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2022 року передано у провадження судді Куцевола В.В.

Ухвалою від 09 травня 2022 року справу прийнято суддею Куцевол В.В. до свого провадження та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.

В матеріалах справи міститься відзив ОСОБА_3 , який надійшов до суду 21.01.2019 року разом із заявою про поновлення строку на подання відзиву, в якому відповідач позов не визнала та зазначила, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення долучений позивачем до матеріалів справи є чернеткою та не має юридичної сили, метою укладення цього договору було виявлення та визначення своїх намірів купівлі- продажу нежитлового приміщення відповідно до вимог чинного законодавства в подальшому, яке так і не відбулось. Крім того, звертає увагу суду на те, що у п. 4 зазначеного договору сума грошових коштів виправлена ручкою, що не відповідає дійсності. Просить суд відмовити у задоволенні позову та врахувати той факт, що позивач за усної домовленості орендував у неї вказаний Павільйон на протязі трьох років до моменту демонтажу, використовував його для здійснення господарської діяльності, яка полягала у продажу продуктових товарів та горілчаних виробів. Саме через продаж горілчаних виробів цілодобово на розлив без наявності дозвільних документів, члени місцевої громадськості звернулись до органів місцевого самоврядування з метою вирішення проблеми шляхом демонтажу Павільйона .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в уточненій позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява від ОСОБА_3 , датована 01 вересня 2021 року про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено про невизнання нею позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини виникли на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18 травня 2018 року, який був укладений у простій письмовій формі між позивачем та відповідачем.

З пункту 1 укладеного договору вбачається, що предметом даного договору є купівля-продаж нежитлового приміщення, а саме павільйону білого кольору, загальною площею 25 кв.м., що розташований у м. Дніпро на перехресті вул. Казакевича та вул. Гладкова .

Частина 2 статті 181 ЦК України визначає, що рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Частиною 2 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що до тимчасовою спорудою торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності є одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Суд вважає, що за своєю правовою суттю укладений між позивачем та відповідачем договір є договором купівлі-продажу рухомого майна.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Зі змісту договору вбачається, що Покупець (позивач) не має будь -яких претензій до продавця з приводу якісних технічних характеристик придбаного нежитлового приміщення (п.3 Договору).

Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Позивач, у якості підстави для своїх позовних вимог визначає ч.1 ст. 229 ЦК України та зазначає те, що на момент укладення спірного договору він був впевнений в тому, що павільйон можна буде використовувати для роздрібної торгівлі у якості торгівельної точки.

Частина 1 статті 229 ЦК України передбачає, у разі якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Однак, суд не знаходить підстав для застосування положень даної статті у спірних правовідносинах з огляду на таке.

Як вже було вище зазначено судом, предметом спірного договору є купівля-продаж нежитлового приміщення, а саме павільйону білого кольору, який прийнято покупцем (позивачем) без зауважень, про що зазначено в самому договорі.

Положення укладеного договору не містять умови про використання вказаного павільйону у якості об`єкта господарської діяльності, а отже посилання на вказані в позовній заяві обставини є недоведеними.

Позивачем не заявлялись позовні вимоги про розірвання спірного договору.

Цивільне судочинство в Україні здійснюється за принципом змагальності сторін, про що зазначено в статті 12 ЦПК України. Згідно з цим принципом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.2 та 3 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273,352 -355ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу таким, що не є дійсним та про стягнення коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення суду складено 16.09.2022 року.

Суддя В.В. Куцевол