1Справа № 335/4042/22 2/335/2193/2022
РІШЕННЯ
21 жовтня 2022 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Грицаєнко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
В обґрунтування позову зазначив про те, щовін є спадкоємцем за своєю бабусею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До складу спадщини входить недоотримана пенсія ОСОБА_2 у сумі 90 290, 44 грн. за період лютий 2018 року - червень 2020 року. Вказані кошти успадкував позивач ОСОБА_1 .
Відповідач не віддає позивачу зазначені грошові кошти, які успадкував позивач та які на сьогоднішній день належать позивачу на праві приватної власності.
06.09.2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/6173/21 було стягнуто з ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 зазначену суму основного боргу, а також інфляційні втрати та три відсотки річних за період із 12.06.2020 року по 31.05.2021 року .
15.06.2022 року постановою Запорізького апеляційного суду по справі № 335/6173/21 залишено без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми основного боргу та змінено в частині стягнутих інфляційних втрат та трьох відсотків річних, - зокрема суд апеляційної інстанції стягнув інфляційні втрати та три відсотки річних за період із 25.03.2021 (момент надання відповідачу нотаріальних документів) по 31.05.2021 року та роз`яснив, що положення ст. 625 ЦК України розповсюджуються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Крім того, позивачем було пред`явлено позов до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за наступний період із 01.06.2021 року по 31.10.2021 року.
Ухвалою судді від 14.07.2022 року провадження у справі відкрито, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
02.08.2022 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначає наступне:
Крім того, відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена ст.625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання. Проте у даній справі предмет спору пов`язаний із виплатою недоотриманої пенсії, що не має ні якого відношення до грошових зобов`язань. Тобто, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі 642/6005/17 зазначає, що правовідносини, які виникають між сторонами стосовно індексації грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, не є зобов`язальними в розумінні ст.625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії.
По-третє, відповідач посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що з огляду на характер спірних правовідносин, спори про відшкодування передбачених ст.625 ЦК України грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного боргу, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Тобто, вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.
09.08.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача у якій позивач посилаючи на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність нормам діючого законодавства доводів відповідача, які не спростовують його доводів, повністю підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.
Позивач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з цим, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2021 у справі 335/6173/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 набуті в порядку спадкування за заповітом у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти недоотриманої пенсії у розмірі 90 290, 44грн., інфляційні втрати за період з 12.06.2020 року по 31.05.2021 року у розмірі 7 274,93 грн., 3% річних за період з 12.06.2020 року по 31.05.2021 року у розмірі 2 622,96 грн., а всього стягнуто 100 188,33 грн. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 001,88 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.06.2022 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року у цій справі в частині стягнення з Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних змінено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 25 березня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 1814.03 грн., 3% річних за період з 25 березня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 504, 64 грн. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін. В решті рішення суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2022 року, на яке позивач посилається в відповіді на відзив відповідача та є в вільному доступі в реєстрі судових рішень, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01.06.2021 року по 31.10.2021 року у розмірі 1 997 гривень 68 копійок, три відсотки річних у сумі 1 135 гривень 43 копійки за період з 01.06.2021 року по 31.10.2021 року, а всього стягнути 3 133 гривні 11 копійок. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір розміром 908 гривень 00 копійок.

На час розгляду справи рішення суду відповідачем не виконано, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відтак спір у цій справі виник внаслідок не сплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду грошових коштів отриманих позивачем в порядку спадкування за заповітом.

На час розгляду справи сума грошових коштів, отримана позивачем в порядку спадкування відповідачем не виплачена, що також не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

У статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 вересня 2021 року факт набуття позивачем в порядку спадкування за заповітом у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошових коштів недоотриманої пенсії у розмірі 90 290, 44 грн., не підлягає доказуванню.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України.

У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання.

Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, якими відповідача зобов`язано здійснити позивачу виплату набутих грошових коштів в порядку спадкування за заповітом у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів, отриманих позивачем в порядку спадкування за заповітом, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18.

З огляду на викладене доводи відповідача щодо розповсюдження положення ст.625 ЦК України тільки на договірні зобов`язання є безпідставними.

За встановленими у справі обставинами на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі № 335/6173/21 відповідачем не виплачена сума недоотриманої пенсії отримана позивачем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_2 та інфляційні втрати за період з 25 березня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 1 814,03 грн., 3% річних за період з 25 березня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 504,64 грн.

За рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2022 року відповідачем також не сплачено інфляційні втрати за період з 01.06.2021 року по 31.10.2021 року у розмірі 1 997 гривень 68 копійок, три відсотки річних у сумі 1 135 гривень 43 копійки за період з 01.06.2021 року по 31.10.2021 року.

Згідно розрахунку позивача 3% річних за період з 01.11.2021 року по 31.05.2022 року складають 1 573 грн. 28 коп., інфляційній втрати за період 01.11.2021 року по 31.05.2022 року складають 13977 грн. 03 коп.

З урахуванням зазначеного та враховуючи те, що вказаний розрахунок позивача відповідачем не спростовано, а тому суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання представника відповідача ГУ ПФУ України в Запорізькій області на ті обставини, що зазначений спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства є безпідставними, виходячи з наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи з предметної юрисдикції адміністративних судів, визначеної ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), справи, пов`язані із захистом соціальних прав громадян, розглядаються у порядку адміністративного судочинства. Так, відповідно до частини 6 статті 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

За загальним правилом, передбаченим у частині першій статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

З позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що спір між сторонами стосується захисту права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати йому нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що увійшли до складу спадщини. Вказані вимоги є майновими, а правовідносини між сторонами цивільними. Таким чином, при поданні позовної заяви ОСОБА_1 не заявляв вимогу вирішувати публічно-правовий спір, тож суд, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин вважає, що позивач правильно обрав спосіб захисту, який не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу - права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати набутих позивачем в порядку спадкування за заповітом у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошових коштів недоотриманої пенсії.

Відтак спір має приватноправний характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

З урахування зазначеного, на підставі п.6 ч.3 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь держави.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01.11.2021 року по 31.05.2022 року у розмірі 13977 гривень 03 копійок, три відсотки річних у сумі 1573 гривень 28 копійок за період з 01.11.2021 року по 31.05.2022 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір розміром 992 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення складено 21 жовтня 2022 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, юридична адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б).

Суддя: А.В.Воробйов