Справа № 167/915/21 Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б.
Провадження № 22-ц/802/480/22 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що відповідачка ОСОБА_1 , підписавши заяву від 13 жовтня 2009 року, погодилася на те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Позивач також зазначав, що відповідно до умов договору відповідачці ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (500 грн), в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000 грн.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором від 13 жовтня 2009 року видавались кредитні картки: 13 жовтня 2009 року № НОМЕР_1 строком дії до грудня 2011 року; 24 лютого 2011 року № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2014 року; 11 червня 2012 року № НОМЕР_3 строком дії до жовтня 2015 року; 20 січня 2016 року № НОМЕР_4 строком дії до серпня 2019 року.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого ліміту.

Відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 01 листопада 2021 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 22783,34 грн, з яких: 16685,62 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6097,72 грн - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 16685,62 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року в цій справі у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За матеріалами справи судом установлено, що 13 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписала заяву, в якій погодилася з тим, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (а. с. 33).

Відповідно до умов договору відповідачці ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (500 грн), в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000 грн (а. с. 31).

Із поданої позивачем АТ КБ «ПриватБанк» довідки убачається, що відповідачці за укладеним кредитним договором від 13 жовтня 2009 року видавались такі кредитні картки: 13 жовтня 2009 року № НОМЕР_1 строком дії до грудня 2011 року; 24 лютого 2011 року № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2014 року; 11 червня 2012 року № НОМЕР_3 строком дії до жовтня 2015 року; 20 січня 2016 року № НОМЕР_4 строком дії до серпня 2019 року (а. с. 32).

Також в матеріалах справи міститься підписана відповідачкою ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій зокрема зазначено тип кредитної лінії, пільговий період, базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, умова щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості та інше (а. с. 34).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором від 13 жовтня 2009 року станом на 01 листопада 2021 року заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед банком за цим кредитним договором складає 22783,34 грн, з яких: 16685,62 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6097,72 грн - заборгованість за відсотками (а. с. 21, 22).

Разом з тим, із наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитом убачається, що відповідачка фактично отримала у банку кредитні кошти, якими вона користувалася, а також погашала в користь банку ці кошти (а. с. 5-22).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 5 статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 зроблено висновок, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зробила правовий висновок про те, що з врахуванням вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Проте суд першої інстанції всупереч зазначеним вимогам закону, відмовляючи у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, не з`ясував та не зазначив в судовому рішенні чи було порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

У своєму рішенні суд послався на те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки відповідачка здійснила останній платіж на погашення кредитної заборгованості 23 вересня 2017 року, а оскільки кредитним договором передбачено обов`язок відповідача повернути весь борг частинами (щомісячні платежі) та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Погодитися з такими висновками місцевого суду не можна.

В матеріалах справи міститься підписана відповідачкою ОСОБА_1 заява, в якій зокрема зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Як встановлено судом, термін дії кредитної картки № НОМЕР_4 , виданої позичальнику ОСОБА_1 , встановлено до серпня 2019 року (а. с. 32), а тому на думку колегії суддів перебіг позовної давності розпочався з 1 вересня 2019 року.

За матеріалами справи судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов до ОСОБА_1 23 листопада 2021 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Судом, крім того, встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 01 листопада 2021 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 16685,62 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача у свою користь.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог банку.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 3405 грн, а тому з відповідачки в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 16685 (шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн 62 копійки заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді