Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/592/22
Провадження № 2/936/133/2022
03.11.2022 р. смт. Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Пелих О.О., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужанського національного природного парку, третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
23.06.2022 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Ужанського національного природного парку, третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком,із 07.11.2014 року, наказом № 38 від 01.11.2019 р. «Про призначення (переведення)» позивача призначено на посад заступника директора Ужанського національного природного парку. Враховуючи те, що він свою роботу виконує сумлінно, тому і відсутні щодо нього дисциплінарні стягнення. Так, позивач зазначає, що із серпня місяця 2021 року йому не виплачувалася заробітна плата. Оскільки, Ужанський національний природний парк перед позивачем мав заборгованість із заробітної плати, тому останнім було подано позов про стягнення заробітної плати. Причини не виплати заробітної плати йому були не відомі. Від голови ради трудового колективу ОСОБА_1 дізнався про наявність наказу № 10-к від 20.07.2021 року про його звільнення та додатки до наказу, які ОСОБА_1 07.06.2022 року отримав від журналіста газети "Журналісти проти корупції" І.Ладжуна. Зазначає, що з наказом про звільнення він не ознайомлений, у трудову книжку запис не внесений. Крім того, 22.02.2022 р. до Управління Держпраці у Закарпатській області позивачем була направлена Індивідуальна скарга про грубе порушення трудового законодавства, у тому числі, не виплати заробітної плати та допомоги у витребувані документів в Ужанського національного природного парку щодо нього. Зазначає, що наказом №10-к від 20.07.2021 року його було звільнено з посади за двома статтями, зокрема, за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України та за систематичне невиконання обов`язків за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Окрім цього позивач вказує на те, що наказ № 10-к від 20.07.2021 року про його звільнення підписаний не повноважною особою, так як рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 скасовано наказ про призначення директором Ужанського НПП ОСОБА_2 . Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 р. рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 залишено без змін. Таким чином, на думку позивача наказ № 10-к від 20.07.2021 року про його звільнення підписаний не повноважною особою. Вважає, що підстави для його звільнення з посади на підставі п.3, п.4 ст. 40 КЗпП України були відсутні. У звязку із вищенаведеним, просить суд поновити його на посаді заступника директора - головного природознавця Ужанського національного природного парку, стягнути з Ужанського національного природного парку середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.07.2021 р. по дату ухвалення рішення суду та судові витрати покласти на відповідача.
17.10.2022 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він наводить розрахунок коштів за вимушений прогул, а також уточнює позовні вимоги в частині скасування наказу директора Ужанського національного природного парку № 10-к від 20.07.2021 р. про його звільнення.У даній заяві позивач просить крім заявлених вимог у позовній заяві, скасувати наказ директора Ужанського національного природного парку № 10-к від 20.07.2021 р. про його звільнення, судові витрати у виді судового збору сплачені позивачем у розмірі 992,40 гривень та 2181,00 гривень стягнути із відповідача, та витрати на правову допомогу.
15.07.2022 року представником відповідача ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує та зазначає, що 20 липня 2021 року відповідно до наказу директора Ужанського національного природного парку № 10-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (відсутність на роботі більше трьох годин). Формулювання за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в наказі наведено, як додаткову мотивацію причин звільнення ОСОБА_1 .
Підставою для видачі даного наказу слугували: акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 24 червня 2021 року складений директором Ужанського НПП Сойма А.Д., в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М, інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В.; акт від 25.06.2021 р. про відмову ОСОБА_1 надавати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 24 червня 2021 р. у період з 10.00 год. до 15.00 год.; протокол чергових зборів №2 працівників Ужанського НПП від 09 липня 2021 року.
Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Ужанського національного природного парку, затверджених директором від 25 червня 2018 року, встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Початок роботи з 08.00 години, перерва на обід з 12.00 години до 12.48 години, кінець робочого часу (понеділок- четвер) - 17.00 годин, в п`ятницю о 16.00 годин. Залишати працівнику робоче місце без дозволу безпосереднього керівника неприпустимо.
Посилається у відзиві на те, що копія наказу про звільнення ОСОБА_1 від 20 липня 2021 року №10-к була відправлена такому рекомендованим листом за адресою його місцем проживання, що підтверджено квитанцією АТ «Укрпошта» ВПЗ Березний. Однак, зазначений лист повернуто Ужанському НПП 23.08.2021 р. Видати позивачу трудову книжку не представляється можливим, оскільки такі документи є викраденими і з даного приводу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. Щодо твердження позивача про перебування на лікарняному зазначає, що про існування листка непрацездатності відповідачу стало відомо із матеріалів позовної заяви. Зазначений листок непрацездатності серії АЛВ № 564279ОСОБА_1 до Ужанського національного природного парку поданий не був, у зв`язку з чим, у відповідача відсутні відповідні відомості, що зокрема підтверджено наявністю оригіналу такого на руках у позивача. Щодо твердження позивача про його звільнення не уповноважною особою, вказує на те, що постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду якою залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду про скасування наказу про призначення директором Ужанського НПП Сойми А.Д. винесено 25 травня 2022 року. Наказ про звільнення ОСОБА_1 директором Ужанського НПП Сойма А.Д. підписано 20 липня 2021 року, тобто майже за 10 місяців до винесення зазначеної постанови, з чого слідує, що звільнення позивача було проведено посадовою особою, яка станом на вказаний день мала повноваження вчиняти такі дії. Представник відповідача зазначила, що оскільки, відповідач на час звільнення позивача здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, заборгованість відсутня, а у позивача відсутні підстави для поновлення на роботі, то у відповідача не виникає обов`язку сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.
02.08.2022 рокупозивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якій просив повернути відзив відповідачу з підстав пропущення строку для його подачі та відсутності доказів про повноваження ОСОБА_3 , якою підписаний даний відзив.
13.10.2022 року на електронну адресу суду від в.о. директора Ужанського НПП Іваниш В.Ю. надійшло клопотання про закриття провадження. У якому зазначено, що оскільки чинним законодавством України посада головного природознавця Ужанського національного парку віднесена до категорії посад, що мають статус правоохоронного органу, а суть спору полягає у звільненні позивача з такого, тому відповідач вважає, що дана справа має розглядатися за правилами визначеними Кодексом адміністративного судочинства України, а саме адміністративним судом.
19.10.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, відповідно до якої просив застосувати позовну давність щодо позовних вимог ОСОБА_1 в тому числі і щодо вимоги про скасування наказу про звільнення позивача та відмовити у позові.
У судове засідання позивач та його представник не зявилися, проте надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просить суд відмовити у повному обсязі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, у матеріалах наявне пояснення останнього, де він просить відмовити у задоволенні позовних вимог і провести розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком. Наказом Ужанського національного природного парку за № 38 від 01.11.2019 р. «Про призначення (переведення)» ОСОБА_1 начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду з погодженням Міністерства енергетики та захисту довкілля України призначено шляхом переведення на посаду заступника директора Ужанського НПП, з посадовим окладом згідно із штатним розписом, з 01 листопада 2019 року. (а.с.16 т.1).
Наказом Ужанського національного природного парку №10-к від 20.07.2021 року, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 20.07.2021 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) згідно ст. 40 п. 4 КзПП України та за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно ст. 40 п.3 КзпП України.(а.с.17, т.1).
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
За змістом даної норми (п. 4 ст. 40 КЗпПУ) обов`язковою умовою звільнення працівника за прогул є його відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня.
Положеннями статей 139-142 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Відповідно до норм ст.ст. 147-149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2)звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити із того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Із наказу №10-к від 20.07.2021року вбачається, що підставою видачі цього наказу є : доповідна записка в.о. головного бухгалтера ОСОБА_4 від 24.06.2021 року, акт № 1 про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 24.06.2021 р., протокол № 2 чергових зборів від 09.07.2021 року.
Згідно доповідної записки в.о. головного бухгалтера ОСОБА_4 від 24.06.2021 року, заступник директора ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, з 10.00 до 15.00 год. 24 червня 2021 року. (а.с. 59, т. 1).
У відповідності до акту про відсутність на робочому місці від 24 червня 2021 року встановлено, що у ньому також зазначено, що заступник директора ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, з 10.00 до 15.00 год. 24 червня 2021 року. Цей акт складено директором Ужанського НПП Сойма А.Д., в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М., інспектором з охорони ПЗФ Білоберезівського ПНДВ Каменца В.В. Відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з актом. (а.с. 60 т.1).
Також, 25.06.2021 р. був складений акт комісією у складі директора Ужанського НПП Сойма А.Д., в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монича С.М., інспектора з охорони ПЗФ Білоберезівського ПНДВ Каменца В.В. про відмову ОСОБА_1 25.06.2021 року о 14 год. 00 хв. надати письмові пояснення приводу відсутності його на робочому місці 24.06.2021 року у період з 10.00 до 15.00 год. (а.с. 61 т.1).
Протоколом Чергових Зборів № 2 від 09.07.2021 року було ухвалено звільнити « ОСОБА_5 » з 09.07.2021 року за прогул одного дня без поважних причин. (а.с. 62, т.1).
Судом констатовано, що вищезазначені підстави для видачі наказу про звільнення позивача є неналежними та недостовірними і спростовуються наступними доказами.
А саме, показами свідків.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні що проводилось 28.09.2022 р., яка працювала заступником директора Ужанського НПП повідомила, що Ужанський НПП став об`єктом рейдерського захоплення, це більш детально описано у позовах до суду працівників даного парку, оскільки, було ряд працівників Ужанського НПП, які були незаконно звільнені із роботи, зокрема і позивач ОСОБА_1 , який був звільнений за прогул 24.06.2021 р. Так, щодо звільнення ОСОБА_1 пояснила, що в.о. головного бухгалтера, ОСОБА_4 , яка складала доповідну записку була прийнята на роботу до Ужанського НПП на посаду інспектора 1-ї категорії Білоберезівського ПНДВ наказ 2-к і у її обовязки інспектора входить охорона території певних лісових об`єктів. Дана посада не може мати ніяких суміщень, тому вона не могла бути в.о головним бухгалтером так як зазначена у наказі про звільненні та актах. Також, повідомила, що на постійній основі працівниця парку ОСОБА_4 продовжує працювати у Центрі зайнятості і фактично вона там весь робочий день із 8.00 год до 17.00 год., у зв`язку із чим свідком було подано заяву до управління стратегічних розслідувань, щодо незаконного суміщення посад останньої. Таким чином, ствердила, що ОСОБА_4 24.06.2021 р. не могла фіксувати відсутність ОСОБА_1 на роботі. Також, у актах про відсутність на робочому місці та про відмову надати пояснення зазначений ОСОБА_7 який виконував свою роботу охороняв відповідний обхід довірений йому під охорону, у зв`язку із чим останній не знаходився на території офісу парку за адресою АДРЕСА_1 .
Щодо акту від 25.06.2021 р. про те, що нібито ОСОБА_1 у присутності складу комісії відмовився від надання пояснень із приводу його відсутності зазначила, що цей документ сфальсифікований. Оскільки, ОСОБА_1 із 14.06.2021 року перебував на лікарняному по 02.07.2021 р., про що він її попередив в телефонному режимі.
Свідок ОСОБА_6 зазначила, що в червні місяці 2021 року робоче місце Ужанського НПП знаходилось за адресою АДРЕСА_1 , згідно положення та у всіх офіційних реєстрах Ужанського НПП було внесено саме цю адресу. Повідомила, що ні 24.06.2021 р., ні 25.06.2021 р., посадові особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 не приходили до офісу за вказаною адресою і 20.07.2021 р. в день винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 їх також не було у адміністративній будівлі парку за вказаною адресою.
Також, зазначає, що у матеріалах справи є заява ОСОБА_2 від 20.07.2021 р. до поліції в якій він зазначає, що заступник директора парку ОСОБА_1 згідно отриманої інформації з офіційного сайту Закарпатського відділення соціального страхування знаходиться на лікарняному з 28 квітня та продовжує лікуватися по теперішній час, однак про перебіг лікування та місце стаціонарного лікування не повідомив, що викликає сумнів та правомірності перебування останнього на лікарняному та підроблення лікарняного листа. По цій заяві ОСОБА_6 повідомила суду, що ОСОБА_2 достовірно знав, що позивач перебуває на лікарняному і при цьому свідомо звільняв його з роботи, оскільки наказ про звільнення датований 20.07.2021 р. та заява до поліції подана 20.07.2021 р. Тому вважає, що вищезазначені документи по звільненню є сфальсифікованими, у зв`язку із чим нею та іншими особами було написано заяви до Закарпатської обласної прокуратури щодо порушення кримінальних проваджень по факту підроблення цих документів.
Свідок ОСОБА_8 дав покази, що він працює у Ужанському НПП з 2014 року, працював директором 5 років до закінчення контракту 2019 року, після того, працював у відділі рекреації та благоустрою був начальником відділу по сьогоднішній час. Щодо звільнення позивача ОСОБА_1 повідомив, що останній виконував обовязки керівника Ужанського НПП, якого наказом звільнено за відсутність 24.06.2021 р. на роботі, однак ствердив що позивач був відсутнім через перебування на лікарняному. Також, зазначив, що 24.06.2021 р. фіксування відсутності позивача на роботі, посадові особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 не могли здійснити, так як 24.06.2022 року він був на роботі у Ужанському НПП, і чітко повідомив суд, що 24.06.2021 р. та 25.06.2021 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 не приходили до адміністративної будівлі Ужанського НПП за адресою смт. Великий Березний, вул. Незалежності, 7. Додав, що ніхто із працівників парку не бачив їх того дня у офісі. Повідомив, що звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним і також дав покази, що таким же способом звільнено багатьох осіб, які працювали у Ужанському НПП.
Свідок ОСОБА_7 , дав покази, що він працює із червня місяця, спочатку був прийнятий на посаду інспектора охорони. Так, 24.06.2021 р. ОСОБА_1 не перебував на робочому місці, так як в цей день із ранку він перебував в м. Ужгород, тому він не міг знаходитися в той час на робочому місці. По цій причині ним було підписано акт про відсутність на робочому місці позивача, у звязку з цим останній був звільнений із зайнятої посади. Про перебування позивача на лікарняному йому не було відомо.
Не може згадати за яких обставин, і де саме складалися документи щодо звільнення позивача так як пройшов вже рік і три місяці. Підтвердив, що у будівлі за адресою АДРЕСА_1 він не перебував 24.06.2021 р. та 25.06. 2021 р., а перебував у будівлі за адресою АДРЕСА_2 , також підтвердив, що працівниця парку ОСОБА_4 перебувала за адресою АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , у судовому засіданні 28.09.2022 р., повідомив, що у травні був призначений на посаду директора Ужанського НПП, прийшовши на представлення до офісу парку був супротив щодо нього, і він неодноразово звертався із заявами до поліції, тому вони перейшли працювати до іншого офісу на даний час працює начальником відділу праводослідної діяльності Ужанського НПП. По звільненню ОСОБА_1 зазначив, що він не з`являвся на робоче місце, ним були здійснені спроби зв`язатися з ним неодноразово, поскільки 24.06.20.21 р. позивач не зявився на роботу, була доповідна записка, що останній не з`являється на роботу не виконує свої функціональні обовязки, тому був складений акт і ОСОБА_1 звільнено із роботи. Незнав що звільнення відбулося під час лікарняного, оскільки листки непрацездатності ніхто йому не надавав.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Із огляду на наведене, суд відхиляє посилання представника відповідача у відзиві, на те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за прогул, вчинений 24 червня 2021 року, факт здійснення якого зафіксований належним чином актом про відсутність на робочому місці, оскільки даний факт є недоведеним згідно показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та показами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в частині тих показів, що останні підтвердили те, що 24.06.2021 р. не знаходились у офісі за адресою АДРЕСА_1 , а перебували за іншою адресою офісу АДРЕСА_2 .
Крім того, досліджуючи копію протоколу Чергових Зборів № 2 від 09.07.2021 року (а.с. 62, т.1), судом зясовано, що такий ухвалено щодо іншої особи, оскільки зазначено у ньому, ухвалити - : "Звільнити ОСОБА_5 з посади заступника начальника з 09.07.2021 року за прогул одного дня без поважних причин", так як позивач іменується як ОСОБА_1 згідно паспорту громадянина України № НОМЕР_1 (а.с.12 т.1).
Також, як встановлено судом, з 14 червня 2021 року по 02 липня 2021 року включно позивач ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АЛВ № 564279 (а.с.128 т.1).
Вищезазначені обставини в сукупності, на переконання суду, є беззаперечними підставами для визнання звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України таким, що відбулося без законної підстави.
Що стосується звільнення позивача ОСОБА_1 з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з наступного.
Пункт 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає, що, зокрема строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, може бути розірваний роботодавцем лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями), за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язав, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановленні чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не знятті достроково (стаття 151 КЗпП України).
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст.40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: - порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку; - невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, учиненим без поважних причин умисно або з необережності; - невиконання чи неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; - ураховуються тільки дисциплінарні стягнення й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; - з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Систематичним невиконанням обов`язків уважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Судом констатовано, що в ході судового розгляду представником відповідача не надано доказів наявності сукупності умов для розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Відсутні докази на підтвердження порушення ОСОБА_1 обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Відсутні докази на підтвердження систематичного невиконання позивачем ОСОБА_1 , без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та докази дисциплінарних й громадських стягнень.
Передумовою для прийняття наказу про звільнення на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України має слугувати притягнення працівника до відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.
З огляду на викладене, перевіряючи законність звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, зважаючи на відсутність доказів наявності сукупності умов для розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, суд приходить до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 40КЗпП України.
Таким чином, кожна з наведених обставин виключає законність звільнення позивача з роботи, ці обставини тягнуть його поновлення на роботі. Вказані порушення вимог закону і процедури звільнення позивача з роботи не були спростовані відповідачем.
Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне. Ужанський національний природний парк у своїй роботі керується положенням про Ужанський національний парк, яке затверджене наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, де зазначено що Ужанський НПП є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у відділенні казначейства. Даним положенням не передбачено, що Ужанський національний парк відноситься до правоохоронних органів. Також відсутній документ, що відносить посаду позивача у штатному розкладі Ужанського НПП до правоохоронних посад.
Правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Так, під час розгляду справи судом встановлено, а стороною відповідача не спростовано, що у посадовій інструкції позивача щодо обов`язків заступника директора головного природознавця не зазначено, що він здійснює правозастосовні або правоохоронні функції. З урахуванням наведеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання про закриття провадження.
Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності,суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Згідно приписів частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом.
Верховний Суд указав, що спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк.
Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника.
Судом встановлено, що в день звільнення 20.07.2021 року позивача не було ознайомлено з наказом про звільнення та не вручено копію наказу про звільнення, з огляду на те, що ОСОБА_1 хворів та перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АЛВ № 564279, доказів протилежного суду не надано.
Встановлено, що про порушення свого трудового права ОСОБА_1 достеменно дізнався 09.06.2021 р., будучи присутнім в судовому засіданні Воловецького районного суду Закарпатської області по іншій цивільній справі. З даним позовом до суду він звернувся 23.06.2021 року.
Таким чином, в разі встановлення судом пропуску передбачених ст. 233 КЗпП України строків, суд при розгляді трудового спору повинен з`ясувати всі обставини справи. При необґрунтованості вимог працівника по суті суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але у зв`язку з пропуском встановленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин, строк для звернення до суду поновлюється, а позов задовольняється.
Із огляду на наведене, суд вважає, що трудове право позивача порушено, строк, встановлений ст.233КЗпП України позивачем не пропущено, оскільки скасування наказу та поновлення на роботі є пов`язаними вимогами, а відтак не встановлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наказ №10-к від 20.07.2021 року «Про звільнення» ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а позивач ОСОБА_1 - поновленню на роботі.
Щодо заявлених позовних вимог у частині про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).
«статтею 235 КЗпП передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).
Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.»
Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок).
Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі, суд дійшов висновку, що з відповідача на його користь підлягає стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).
Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.
20.07.2021 року позивача звільнено з роботи, а у період з 28.04.2021 р. по 12.05.2021 р., з 13.05.2021 р. по 04.06.2021 р., з 05.06.2021 р. по 12.06.2021 р., з 14.06.2021 р. по 02.07.2021 р. позивач перебував на лікарняному. Вказані обставини підтверджуються копіями листків непрацездатності серії АЛВ № 588910, серії АЛВ №588987, серії АЛВ №589086, серії АЛВ № 564279.
Тому останніми двома відпрацьованими місяцями роботи позивача є березень 2021 року, в якому був 22 робочих дні та квітень 2021 року, в якому було 22 робочих дні.
Слід зазначити, що стороною відповідача суду не надано довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача виходячи з із наданого розрахунку стороною позивача, у відповідності довідки про отримання заробітної плати АТ «Акцент-Банку» № 3489 від 07.06.2022 р.:
За квітень 2021 року заробітна плата становить 15 390,82 гривень (в місяці 22 робочий день).
За період з 21.07.2021 по 03.11.2022 року 324 робочих днів (липень 2021 - 8 днів; серпень 2021 21 день; вересень 2021 22 день; жовтень 2021- 20 днів; листопад 2021 22 днів; грудень 2021 22 днів, січень 2022 р. 19 днів, лютий 2022 -20 днів, березень 2022 22 дні, квітень 20 днів, травень 2022 20 днів, червень 2022 20 днів, липень 2022 - 21 днів, серпень 2022 - 22 дні, вересень 2022 - 22 дні, жовтень 2022 20 днів, листопад 3 дні).
Сума виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2021 по 03.11.2022 року становить 222 114,96 гривень (685,54 * 324 робочих днів).
Враховуючи наведене, суд визначив позивачу точну грошову суму середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за період з 21.07.2021р. по 03.11.2022 р. що становить 222 114,96 гривень, яку слід стягнути із відповідача на його користь.
Щодо заяви позивача у відповідності до вимог ст. 133 ЦПК України, про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ін.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі N 329/766/18 (провадження N 61-6627св20).
Як встановлено судом стороною позивача не надано до суду достовірних та належних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а подана заява про стягнення судових витрат не може бути належним та допустимим доказом, таким чином у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат в розмірі 15 000,00 гривень слід відмовити.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі, а саме в розмірі 3173,40 гривень (992,40 грн. +2181,00грн.).
Крім того, напідставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 гривень.
Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Ужанського національного природного парку, третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити.
Скасувати наказ директора Ужанського національного природного парку№ 10-к від 20.07.2021 року «Про звільнення» позивача ОСОБА_1 з посади заступника директора-головного природознавця Ужанського національного природного паркуза прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України та за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п.3 ст. 40 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора-головного природознавця Ужанського національного природного парку.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора-головного природознавця Ужанського національного природного парку.
Стягнути з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 21 липня 2021 року по 03 листопада 2022 року в сумі 222 114 (двісті двадцять дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 96 копійок з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць.
Стягнути з Ужанського національного природного паркуна користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 3173 (три тисячі сто сімдесят три) гривні 40 копійок.
Стягнути з Ужанського національного природного паркуна користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Ужанський національний природний парк, місцезнаходження: 88900, Закарпатська область, смт. Великий Березний, вул. Шевченка, 27, ;

Третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Суддя Пелих О.О.