АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року

м. Чернівці

справа №727/12311/21

провадження 822/665/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка», Чернівецька міська рада,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 червня 2022 року та на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 липня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КНП «Міська стоматологічна поліклініка», Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилається на те, що 15 березня 2002 року була прийнята на роботу до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» на посаду лікаря стоматолога-терапевта.

Згідно з рішенням 1 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради від 29 грудня 2020 року №17 Комунальна медична установа «Міська стоматологічна поліклініка» перетворена у Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради (КНП «Міська стоматологічна поліклініка»).

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря стоматолога-терапевта КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні роботодавцем не проведено повний розрахунок із заробітної плати. Станом на 01 січня 2021 року позивач працювала на умовах погодинної оплати праці. Зміни до трудового договору, в частині зміни системи оплати праці, з погодинної оплати праці на відрядну, не вносилися. Облік робочого часу здійснювався відпрацьованими годинами, а не умовними одиницями.

Відповідно до умов колективного договору та Положення про преміювання, позивач має право на надбавку до посадового окладу у розмірі 30 відсотків. Однак, з січня 2021 року роботодавець не виплачував позивачу заробітну плату у повному обсязі.

Оскільки розмір заробітної плати не міг бути меншим за встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці, з урахуванням 30% надбавки до заробітної плати, як працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, то щомісячна заробітна плата позивача не могла бути меншою 8000 гривень .

Так як роботодавцем не було нараховано заробітну плату у повному обсязі, відповідно до посадового окладу працівника 12-го розряду, на підставі Єдиної тарифікаційної сітки, роботодавцем не у повному обсязі здійснено оплату відпусток у червні, вересні та жовтні 2021 року, не у повному розмірі виплачено вихідну допомогу, у зв`язку зі звільненням, за скороченням штату та чисельності працівників, також не у повному обсязі здійснено оплату невикористаної щорічної відпустки.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради на її користь заборгованість: із заробітної плати у розмірі 37691 гривню 64 коп., із оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів з підвищення кваліфікації, із компенсації за невикористану відпустку, із вихідної допомоги при звільненні у розмірі 10674 гривні 54 коп., інфляційні втрати за затримку розрахунку при звільненні, з 19 листопада 2021 року по 31 травня 2022 року, у розмірі 6748 гривень 52 коп. та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 277 гривень 19 коп., за кожен робочий день затримки розрахунку при звільненні. Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача належним чином повідомлено про зміну істотних умов праці в частині системи оплати праці та перехід на відрядну систему оплати праці, внаслідок змін в організації виробництва та праці на КНП «Міська стоматологічна поліклініка». Як наслідок, відсутні підстави вважати, що відповідачем у справі допущено заборгованість чи нарахування з порушенням виплати заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 липня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості: із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, заборгованості із вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено, відповідно судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на спільному засіданні профкому 11 січня 2021 року було повідомлено позивача про зміну умов трудового договору.

Також висновки суду першої інстанції про те, що роботодавцем правомірно здійснювалася оплата праці за фактично виконану роботу є помилковими, оскільки на роботодавця покладено обов`язок забезпечити працівника роботою чи при погодинній оплаті праці, чи при відрядній оплаті праці. У випадку невиконання норм виробітку не з вини працівника застосовуються правові механізми захисту права працівника на оплату праці. А тому роботодавець повинен забезпечити працівника мінімальною заробітною платою.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 з 15 січня 2002 року працювала на посаді лікаря стоматолога-терапевта в Чернівецькій міській стоматологічній поліклініці згідно з наказом №2-ПД від 15 січня 2002 року.

11 січня 2021 року, на підприємстві проведено спільне засідання поліклініки та профкому КНП «Міська стоматологічна поліклініка» з участю працівників підприємства, зокрема, позивача ОСОБА_1 . Ознайомлено працівників із наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 11 січня 2021 року № 02-к про початок діяльності з 11 січня 2021 року КНП «Міська стоматологічна поліклініка» та повідомлено їх щодо зміни умов оплати праці з погодинної на відрядну - з 01 квітня 2021 року, про що свідчить підпис ОСОБА_3 у листі ознайомлення з вказаним наказом (а.с.65 т.1).

Згідно з наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 28 січня 2021 року №25 затверджено норми навантаження лікаря стоматолога-терапевта при наданні медичної допомоги дорослому населенню за спеціальністю «Терапевтична стоматологія». Норми навантаження при наданні стоматологічної допомоги на терапевтичному прийомі для лікарів стоматологів-терапевтів становлять 23 УОП на зміну (а.с. 108).

Згідно з довідкою про доходи, оплата праці позивача, з 11 січня 2021 року по 31 березня 2021 року, проводилась за погодинною системою оплати праці, сума доходу становила 23 574 гривень, а з 01 квітня 2021 року - за відрядною системою, сума доходу, за період з 01 квітня 2021 року по 18 листопада 2021 року, становила 13929 гривень 95 коп.

16 листапада 2021 року КНП «Міська стоматологічна поліклініка» видала наказ про звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Надано розпорядження бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за 4 календарних дні щорічної основної відпустки та 1 календарний день додаткової відпустки, за особливий характер праці, за відпрацьований період, з 15 вересня 2021 року по 18 листапада 2021 року. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 18 листопада 2021 року, про що свідчить її підпис (а.с. 208).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Частиною 1, 3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен повідомлятись не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Зміна істотних умов праці не порушує угоди сторін, досягнутої при укладенні трудового договору, адже угодою сторін визначаються місце роботи і трудова функція працівника. Це найважливіші умови трудового договору. Тому змінити їх без згоди сторін не можна, і це прямо закріплено в законі.

Трудовий договір також пов`язаний з іншими істотними умовами праці. Ці умови встановлюються по-різному. Одні з них (тривалість робочого часу, відпустки, пільги, тарифні ставки) встановлюються у централізованому порядку і доводяться до відому підприємства, другі (режим роботи, системи оплати праці, норми праці) встановлюються колективним договором, а якщо колективний договір на підприємстві не укладено, то власником чи уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, треті (кваліфікаційні розряди, конкретні розміри окладів, суміщення професій, неповний робочий час) встановлюються власником або уповноваженим ним органом за домовленістю з працівником. Змінюються ці умови також по-різному.

Однак закон не вимагає обов`язкового погодження таких змін з працівником. Необхідно лише, аби власник підприємства чи уповноважений ним орган дотримувалися двох умов. По-перше, зміни істотних умов праці допускаються тільки внаслідок змін в організації виробництва і праці на конкретному підприємстві. По-друге, про наступні зміни працівник повинен бути попереджений власником підприємства чи уповноваженим ним органом не пізніше як за два місяці.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Отже, під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі та приватизації, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов тощо.

У разі, коли на підприємстві не відбулося змін в організації виробництва і праці, власник чи уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку змінити істотні умови праці працівників. Якщо ж це сталося, а працівники не погоджуються з такими змінами, власник зобов`язаний поновити працюючим попередні умови праці.

Як убачається з матеріалів справи, 11 січня 2021 року, на підприємстві проведено спільне засідання поліклініки та профкому КНП «Міська стоматологічна поліклініка» з участю працівників підприємства, зокрема, позивача ОСОБА_1 . Ознайомлено працівників із наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 11 січня 2021 року № 02-к про початок діяльності з 11 січня 2021 року КНП «Міська стоматологічна поліклініка» та повідомлено їх щодо зміни умов оплати праці з погодинної на відрядну - з 01 квітня 2021 року, про що свідчить підпис ОСОБА_3 у листі ознайомлення з вказаним наказом (а.с.65 т.1).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що роботодавець дотримався положень ч.3 ст.32 КЗпП України та належним чином повідомив позивача ОСОБА_1 , не менше ніж за два місяці, про зміну системи оплати праці.

Однак судом першої інстанції не враховано наступне.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина першої статті 3 КЗпП України).

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У випадку спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який приймає рішення по суті спору.

Положеннями статей 11, 13, 14 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті (стаття 15 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 16 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що на підприємствах і в організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до статті 15 цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції не врахував те, що оплата праці за договором визначається першочергово саме угодою сторін, з обов`язковим врахуванням наступних трьох складових: чинного законодавства, колективного договору та виконання керівником умов самого договору.

Статтею 3 Закону України «Про оплату праці», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання.

Аналогічні положення містить стаття 95 КЗпП України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, регулювання фондів оплати праці працівників підприємств-монополістів згідно з переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України, як правило, один раз на рік під час затвердження Державного бюджету України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, власників або уповноважених ними органів, які об`єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди. Розмір мінімальної заробітної плати переглядається залежно від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги за угодою сторін колективних переговорів (стаття 10 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.

Як убачається із довідки про доходи оплата праці позивача заробітна плата становила: у січні -6255 гривень 60 коп; у лютому 8460 гривень 40 коп; у березні 8858 гривень; у квітні 1295 гривень 85 коп; в травні 783 гривні 5 коп; у червні 863 гривні 59 коп; у липні 1037 гривень 31 коп; у серпні 5474 гривні 47 коп; у вересні 777 гривень 98 коп; у жовтні 1349 гривень 95 коп; у листопаді - 2343 гривні 08 коп.

Отже, з 01 квітня 2021 року до часу звільнення 18 листопада 2021 року, КНП «Міська стоматологічна поліклініка» при оплаті праці ОСОБА_1 не дотрималося та не врахувало передбачених гарантій щодо її заробітної плати, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначивши його на рівні, який буде достатньою компенсацією майнових втрат позивача, врахувавши розмір недоотриманої заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і тому наводить розрахунки заборгованості: із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При розрахунку середнього заробітку затримки розрахунку при звільненні слід брати показники належної до виплати заробітної плати позивачу за відповідний місяць роботи, виходячи із посадового окладу за Єдиною тарифною сіткою (далі ЄТС), станом на 01 січня 2021 року плюс 30% надбавки до посадового окладу за умовами колективного трудового договору працівника, стаж роботи якого на підприємстві понад 10 років, пропорційно до кількості відпрацьованого робочого часу за відповідний місяць для працівників, які працюють неповний робочий день.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 року № 29 «Деякі питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» з 1 січня 2021 року посадові оклади (тарифні ставки) працівника 1 тарифного розряду складають 2670 гривень.

За ЄТС посадовий оклад працівника 12 тарифікаційного розряду мав коефіцієнт 2,12 і станом на 01 січня 2021 року становив 2670 гривень х 2,12 = 5660 гривень.

ОСОБА_1 мала право на надбавку до свого посадового окладу у розмірі 30 % за умовами колективного трудового договору, як працівник, який має понад 10 років безперервної трудової діяльності на підприємстві.

З 01 січня 2021 року заробітна плата позивача за місяць, у випадку повного відробітку місячної норми часу, при 33-годинному робочому тижні повинна становити, з урахуванням ЄТС: 5660 гривень + (5660 : 100 х 30) = 7358 гривень.

Отже, заробітна плата ОСОБА_1 , з 01 січня 2021 року повинна була становити 7358 гривень (посадовий оклад + 30% надбавка).

Враховуючи кількість відпрацьованої ОСОБА_1 місячної норми робочого часу, відповідно до табелів обліку робочого часу, з січня 2021 року по листопад 2021 року, заробітна плата обчислюється за формулою (посадовий оклад+30% надбавки)/місячну норму робочого часу*кількість відпрацьованих годин) та становить за: січень 7358 гривень/125,4*125,4 = 7358 гривень; лютий 7358 гривень/132*132=7358 гривень; березень 7358 гривень/145,2*145,2=7358 гривень; квітень 7358 гривень/145,2*145=7358 гривень; травень 7358 гривень/118,8*106,9=6614 гривень 77 копійок; червень 7358 гривень/132*132=7358 гривень; липень 7358 гривень/145,2*145,2=7358 гривень; серпень 7358 гривень/138,6*30,5=1619 гривень 18 копійок; вересень 7358 гривень/145,2*102,5=5194 гривні 18 копійок; жовтень 7358 гривень/132*72,1= 4019 гривень 03 копійки; листопад 7358 гривень/145,2*19,2= 4621 гривню 55 копійок.

Загальна сума заробітної плати ОСОБА_1 , за період з 01січня 2021 року по19 листопада 2021 року, повинна була становити 66 216 гривень 71 коп. За вказаний період позивачу виплатили лише 25 525 гривень 07 копійок, а тому невиплачена заробітна плата складає 37 691 гривню 64 коп. (66216,71-28525,07).

З огляду на наявні вихідні дані та здійснені розрахунки належної до виплати заробітної плати, Постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до абз. З п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. N 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» установлено, що за медичними і фармацевтичними працівниками державних та комунальних закладів (установ), які направляються до закладів післядипломної освіти для підвищення кваліфікації, підготовки і перепідготовки, зберігається середня заробітна плата за кожним місцем роботи згідно із законодавством.

Згідно з абз. 1, 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. N 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Щодо оплати відпускних.

Розрахунок заборгованості із оплати відпускних ОСОБА_1 , за серпень - 22 календарних дні та вересень 9 календарних днів 2021 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року № 100 слід здійснювати за наступною формулою (заробітна плата за рік : 365* кількість днів відпустки), отже розмір відпускних становить: 80423 гривні 62 коп. (заробітна плата за серпень 2020 року по липень 2021 року) :365*(22+9)= 7042 гривні 74 коп.

Отже, сума заборгованості із оплати відпускних ОСОБА_1 за серпень та вересень 31 календарний день 2021 року повинна була становити 7042 гривні 74 коп., оскільки за вказаний період позивачу виплатили лише 5010 гривень 39 коп., а тому невиплачені відпускні становлять 2032 гривні 36 коп. (7042,74-5010,39).

Щодо стягнення середньої заробітної плати за час проходження курсів підвищення кваліфікації ОСОБА_1 , за період 0 11 жовтня 2021 року по 22 жовтня 2021 року.

Як убачається з матеріалів справи, КНП «Міська стоматологічна поліклініка» при визначенні середньої заробітної плати під час проходження курсів підвищення кваліфікації врахувало тільки виплату нарахованого посадового окладу та 30% надбавки до нього. Натомість повинно було бути враховано також відпускні за надану щорічну відпустку у серпні- вересні 2021 року.

Крім того, КНП «Міська стоматологічна поліклініка» зроблено розрахунок за години прослуханих курсів, натомість як убачається з табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 , у жовтні 2022 року, була відсутня на роботі, у зв`язку з проходженням курсів підвищення кваліфікації, що обліковувалось календарними днями.

Отже, середня заробітна плата, яка належить до виплати повинна розраховуватися пропорційно кількості днів, в які працівник був зайнятий на курсах підвищення кваліфікації, а не в годинах прослуханих курсів, відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та від 11 травня 2011 року № 524.

Належні до виплати працівнику за два попередні місяці, що передували проходженню у жовтні 2021 курсів підвищення кваліфікації, повинні включати суми посадового окладу, 30-ти % надбавки та відпускні.

З огляду на це, розрахунок середньої заробітної плати за час проходження курсів підвищення кваліфікації, які тривали 12-ть днів, згідно з відомостями у табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 у жовтні 2021 року та з огляду на кількість відпрацьованої норми робочого часу буде таким: середня заробітна плата за два попередні місяці: кількість робочих днів цих місяців * на кількість днів проходження курсів.

Отже, розмір середньої заробітної плати за час проходження курсів підвищення кваліфікації становить 13856 гривень 10 коп. (заробітна плата за серпень 2021 року, з урахуванням відпускних за серпень та вересень 2021 року) :(23 робочих днів серпня +24 робочих днів вересня) *12 днів курсів = 3537 гривень 73 коп.

Сума заборгованості середньої заробітної плати за час проходження курсів підвищення кваліфікації ОСОБА_1 , за період 0 11 жовтня 2021 року по 22 жовтня 2021 року, повинна була становити 3537 гривень 73 коп., оскільки за вказаний період позивачу виплатили лише 504 гривні 30 коп., а тому невиплачена заробітна плата за час проходження курсів підвищення кваліфікації становить 3033 гривні 43 коп. (3537,73-504,30).

Щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні.

Вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами. Основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Вихідна допомога, працівникові при звільнення, у розмірі не менше одного середньомісячного заробітку виплачується у разі: зміни в організації виробництва та праці, у тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

З огляду на це, розрахунок вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 буде наступним: заробітна плата за два попередні місяці: кількість місяців, що становить 12750 гривень 94 коп. (заробітна плата за вересень 2021 року, та жовтень 2021 року, з урахуванням виплат за проходження курсів підвищення кваліфікації) : 2= 6375 гривень 47 коп.

Отже, сума середнього заробітку для визначення розміру вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 у листопаді 2021 року повинна була становити 6375 гривень 47 коп., оскільки за вказаний період позивачу виплатили лише 1289 гривень 60 коп., а тому невиплачена вихідна допомога становить 5085 гривень 87 коп. (6375,47-1289,60).

Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Згідно з ст. 24 Закону України Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до довідки про розрахунок компенсації не використаної відпустки становить 5 календарних днів.

Суму компенсації за невикористану відпустку слід здійснювати за наступною формулою (заробітна плата за рік:365* кількість днів відпустки), отже розмір відпускних становить 84481 гривня 65 коп. (заробітна плата за листопад 2020 року по жовтень 2021 року) :365*5=11 93 гривні 24 коп.

Отже, сума заборгованості по компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 повинна була становити 1193 гривні 24 коп., оскільки за вказаний період позивачу виплатили лише 670 гривень 38 коп., а тому невиплачена компенсація за невикористану відпустку становить 522 гривні 86 коп. (193,24-670,38).

Щодо стягнення інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання про суму, що підлягає стягненню з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, за період з 19 листопада 2021 року по 31 травня 2022 року , апеляційний суд виходить з наступних розрахунків.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Із офіційного сайту газети «Урядовий кур`єр» вбачається, що в період з 19 листопада 2021 року по 31 травня 2022 року встановлено наступні індекси інфляцій:

грудень 2021 100.6; січень 2022 101,3; лютий 2022 - 101.6; березень 2022 104,5; квітень 2022 103,1; травень 2022 102,7.

Враховуючи вищенаведене сукупний індекс інфляції, за період з грудня 2021 року по травня 2022 року, становить 114,6%.

Так, за період, 19 листопада 2021 року до 31 травня 2022 року, інфляційні виплати на прострочену суму боргу в розмірі 48366 гривень 18 коп., з урахуванням індексу інфляції складають: 48366 гривень 18 коп. (сума боргу) х 114,6 (загальний індекс інфляції) : 100 = 55427 гривень 64 коп. (сума боргу з урахуванням інфляції) - 48366 гривень 18 коп. (сума боргу) = 7061 гривня 46 копійок.

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу, за період з 19 листопада 2021 року до 31 травня 2022 року, складає 7061 гривня 46 копійок.

ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати за затримку розрахунку при звільнені, за період з 19 листопада 2021 року по 31 травня 2022 року, у розмірі 6748 гривень 52 коп., отже саме ця сума підлягає стягненню з КНП «Міська стоматологічна поліклініка», оскільки суди не вправі виходити за межі позовних вимог.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 117 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Отже, розрахунок компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , за один робочий день, буде наступним: середня заробітна плата за два попередні місяці : кількість робочих днів цих місяців, а тому становить 13856 гривень 10 коп. (заробітна плата за вересень 2021 року та жовтень 2021 року, з урахуванням виплат за проходження курсів) :(24 робочих днів вересня +22 робочих днів жовтня) = 277 гривень 19 коп.

Як убачається з табелів робочого часу ОСОБА_1 , графік її роботи був змінний, один тиждень - 5 робочих днів, наступний робочий тиждень - 6 робочих днів.

Час розрахунку при звільненні, враховуючи межі заявлених позовних вимог, слід рахувати, за період з 19 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення, тобто 14 жовтня 2021 року, що становить 254 робочі дні.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить: 277,19 грн. х 254 = 70406 гривень 26 коп.

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості: із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, отже ухвала Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 липня 2022 року є похідною від основного рішення, а тому вона підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат у суді першої інстанції

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка понесла судові витрати в розмірі 15 500 гривень на оплату професійної правничої допомоги за розгляд справи у суді першої інстанції, яка була її надана адвокатом Поклітар Г.О., що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 22 листопада 2021 року (а.с.7 т.2), звітом про надання правової допомоги від 29 червня 2022 року, ордером, квитанцією № 218 від 22 листопада 2021 року.

Враховуючи наведене, слід стягнути з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» на користь позивача 15500 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 червня 2022 року та ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 липня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка», Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 заборгованість: із заробітної плати у розмірі 37 691 гривню 64 коп; відпускних, середньої заробітної плати за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні у розмірі 10 674 гривень 54 коп; інфляційні втрати за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 6 748 гривень 52 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70 406 гривень 26 коп.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 15500 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 21 жовтня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна