Дата документу 24.10.2022
Провадження № 2-о/334/19/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І .М.,

за участю секретаря Трегуб Т. В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Маменко К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року,

В С Т А Н О В И В :

28.09.2021 року ОСОБА_3 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа Вознесенівський відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, а саме: що заявник є ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бершадь, Вінницької області на території України, а також встановити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» станом на 13 листопада 1991 року.

Заява мотивована тим, що заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бершадь Вінницької області на території України. До третього класу відвідувала школу у м. Бершадь, а після була переведена до інтернату для слаборозвинутих дітей. В 1977 році померла її мати, ОСОБА_4 , в 1972 році батько ОСОБА_5 .

З 1979 року вона переїхала на тимчасове місце проживання до м. Сімферополя разом з цивільним чоловіком, де займалася домашнім господарством. У 1985 році у заявниці було викрадено паспорт громадянина СРСР, проте вона з заявою до правоохоронних органів не зверталася. В 1990 році рідний брат та сестра заявниці прийняли рішення виїхати за межі України, проте заявниця відмовилися виїхати разом з ними.

Заявник не мала постійного місця проживання, постійної роботи та фактично є безхатченком. Приблизно з 2000 року заявник проживає у м. Запоріжжя.

06.04.2021 року ОСОБА_3 . Центром обліку бездомних осіб було видано посвідку бездомної особи. Для того, щоб повернутися до нормального життя у громадському суспільстві, заявнику необхідно отримати паспорт та підтвердити свою належність до громадянства України.

12.11.2021 року вказана цивільна справа була передана за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

12.01.2022 року від представника заінтересованої особи надійшли пояснення. За результатами ретельної перевірки Вознесенівським відділом у м. Запоріжжя УДМС особа заявниці та належність до громадянства України не встановлені. Крім того, за відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР та/або довідки територіального підрозділу державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24.08.1991 та/або 13.11.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР є неможливим встановлення належності до громадянства України відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України». У зв`язку з відсутністю документальних доказів, просить відмовити у задоволенні заяви.

11.08.2022 року до суду надійшла уточнена заява, відповідно до якої було виправлено прізвище заявниці на правильне « ОСОБА_6 », замінено неналежну заінтересовану особу, а також заявниця відмовилася від вимоги щодо встановлення факту, що заявник є ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бершадь, Вінницької області на території України, оскільки такі обставини були встановлені у позасудовому порядку.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Будовська Н. В. заяву підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що заявниця народилася у м. Бершадь, Вінницької області, де проживала разом з батьками, відвідувала школу. Після смерті батьків разом зі цивільним чоловіком переїхала до м. Сімферополь, де в неї шляхом вчинення кримінальних дій викрали паспорт. З певних причин, вона не зверталася до поліції. Коли у 1990 році брат та сестра вирішили виїхати на свою історичну батьківщину до Ізраїлю, вона відмовилися, та фактично залишилися сама без підтримки родичів та родини. Вона не мала місця проживання та місця роботи, тривалий час є бездомною особою. Наразі заявниця досягла пенсійного віку, проте не може бути оформлена до лікарні або інтернату за відсутності документів, що посвідчують її особу, перебуває у складних життєвих обставинах. У справі зібрано достатньо непрямих доказів, що заявниця не покидала територію України.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечувала. Відстуні будь-які документальні докази, що заявник постійно проживала не території України, крім того в неї відсутній навіть паспорт колишнього СРСР, що унеможливлює отримання громадянства України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Згідно копії відповіді на адвокатський запит Бершадського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області №780-21.3-39 від 08.06.2021 року Бершадським відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області складено актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за №9 від 06.03.1959 року.

Згідно копії посвідки Центру обліку бездомних осіб ОСОБА_3 взято на облік за №1592 06.04.2021 року, інформація записана зі слів особи.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7 від 12.09.2021 року ОСОБА_3 він знає з 1960 року, вона народилася та мешкала в м. Бершадь Вінницької області. Вона мешкала з ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_9 , сестрою ОСОБА_10 , 1945 року народження та братом ОСОБА_11 , 1952 року народження. Сіма три роки вчилася в Бершадській загальноосвітній школі №1, а потім кілька років у школі інтернаті для слаборозвинутих дітей в с. Джулинка Бершадського району. В 1990 році брат та сестра Сіми вирішили іммігрувати за кордон, але через конфлікт з родичами вона залишилася в Україні та постійно проживала на території України.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_12 від 12.09.2021 року ОСОБА_3 знає з 1966 року, разом навчалися в Бершадській середній школі №1. Потім вона навчалася в Джулинській школі інтернаті для слаборозвинутих дітей. Після школи проживала разом з матір`ю ОСОБА_9 в Бершаді на утриманні старшого брата, який тоді мешкав в Одесі. Потім вона почала періодично зникати з ОСОБА_13 . В 1990 році вся сім`я ОСОБА_14 вирішила виїхати за кордон, вони її розшукали, проте між ними виник конфлікт та ОСОБА_15 відмовилися виїжджати та залишилася проживати на території України.

Згідно інформації Дніпровського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Відповідно до відповіді відділу «Центр надання адміністративних послуг» Бершадської міської ради від 01.06.2022 року відсутня інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно відповіді Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС У Дніпропетровській області №2313/1094-22 від 17.06.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була документована паспортом зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим Саксаганським РВ ВС у Дніпропетровській області від 03.09.1984 рок, що підтверджується книгою обліку надходження та видачі паспортів Ф-2. Відповідно до наданих копій бланків ОСОБА_2 зверталася з заявою про видачу паспорту у 1978 році та у 1984 році.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області від 28.07.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортом громадянина України для виїзду за кордон документована не була.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення інших юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких можуть відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України або підтверджують належність особи до громадянства України.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПКзгідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, та 13.11.91 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України " і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані суду докази містять суперечливу інформацію, в частині прізвища заявника, оскільки в актовому записі її прізвище вказано « ОСОБА_14 », у письмових поясненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_12 її також називають ОСОБА_3 , проте за інформацією Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС У Дніпропетровській області у 1978 році та 1984 році заяви на отримання паспорта подавала ОСОБА_2 .

Оцінивши подані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та/або 13.11.1991 року, оскільки взагалі неможливо встановити місце проживання чи перебування заявниці після 1984 року (коли вона зверталася з заявою про отримання паспорту у м. Кривий Ріг) до взяття на облік бездомної особи у 2021 році).

Крім того, суд враховує, що наразі у заявниці відсутні будь-які документи, які посвідчують її особу, у тому числі паспорт радянського зразка.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4,5,12,13,76 - 82,259,263 - 265,268,273,293-294,315 ЦПК України, ст. ст. 1,3,9 Закону України "Про громадянство України",

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Проголошення повного тексту рішення 31.10.2022 року о 14 год. 10 хв.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП відсутній, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: Дніпровський районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, , юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 12А.

Суддя: Філіпова І. М.