КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5075/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіна І.В.

за участі:

представника заінтересованої особи - Заведій В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Кримчук Я.Р.,

у цивільній справі №753/16296/14-ц за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (боржник) звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа №7536/16296/14 від 14 березня 2019 року, виданого за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (первісний стягувач) заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що на даний час стягувачем у виконавчому провадженні з виконання вищевказаних судових рішень є ОСОБА_2 (стягувач), яким 10 грудня 2020 року був прощений борг ОСОБА_1 визначений рішенням суду. За міркуванням боржника наведена обставина дає підстави для визнання виконання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заявлену вимогу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на відсутність заборгованості перед ОСОБА_2 у зв`язку з її прощенням, а отже вважав, що виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що наявні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. Крім того, суд першої інстанції безпідставно посилається на те, що скаржник таким чином намагається уникнути сплати виконавчого збору, оскільки згідно з законодавством державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження також постанову про стягнення виконавчого збору.

Скаржник будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи подав заяву, про можливий розгляд справи за його відсутності. Підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник стягувача підтримав подану апеляційну скаргу, не заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися виходячи з положень ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися до суду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 25 грудня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення у цивільній справі № 753/16296/14, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-009/454/2007 від 04 грудня 2007 року в розмірі 116 983,64 дол. США, що еквівалентно 1536 637,55 грн., 1 500 000 грн. та вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, а рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 змінено - стягнуто заборгованість по тілу кредиту в розмірі 89 873,20 дол. США, пеню в розмірі 1 500 000 грн. та судовий збір в розмірі 3828,96 грн.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 залишено без змін.

За вказаним рішенням, стягувачу (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було видано виконавчий лист.

У травні 2018 року державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби звернувся до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа з підстав втрати його оригіналу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року задоволено подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа.

На виконання зазначеної ухвали 14 березня 2019 року Дарницький районний суд видав стягувачу (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») дублікат виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 .

Дублікат виконавчого листа стягувач пред`явив до примусового виконання, та постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Осовською В.В. від 29 травня 2019 року відкрито виконавче проваждення №59232752.

10 липня 2019 року р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» уклали договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» прийняло на себе право грошової вимоги за кредитним договором № ML-009/454/2007.

На підставі договору про відступлення прав вимоги (цесії) від 10 липня 2019 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило ОСОБА_2 право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-009/454/2007.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року замінено первісного стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником - ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця від 17 грудня 2019 року дублікат виконавчого листа № 753/16296/14 повернуто стягувачу ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Так як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

09 січня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали мирову угоду, згідно умов якої домовилися відстрочити виконання рішення суду на два роки, до 09 січня 2022 року. В межах зазначеного строку боржник зобов`язався відновити свою платоспроможність та добровільно сплатити заборгованість шляхом перерахування коштів на визначені стягувачем рахунки.

14 січня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з клопотанням про затвердження цієї мирової угоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва суду від 28 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року та постановою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року, клопотання про затвердження мирової угоди повернуте заявникам з підстав подання його неналежним суб`єктом.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав укладення між ним та ОСОБА_2 мирової угоди.

Ухвалою Дарницького районного суду від 08 червня 2021 року заява про затвердження мирової угоди залишена без задоволення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню було залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав прощення боргу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що такі обставини законодавчо не визначені як підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вказуючи при цьому, що у даному випадку стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання та подати виконавцю відповідну заяву, після чого виконавець в рамках процедури виконавчого провадження зобов'язаний буде передати її для розгляду до суду, який видав виконавчий документ.

Зазначаючи також, що метою подання заяви є уникнення сплати боржником виконавчого збору, що суперечить загальним засадам та межам здійснення цивільних прав.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

За обставинами справи установлено, що внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу 17 грудня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» на час звернення заявника з заявою про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню (19 жовтня 2021 року ) немає відкритого виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № ML-009/454/2007 у відповідності до дубліката виконавчого листа № 753/16296/14 від 14 березня 2019 року на користь стягувача ОСОБА_2 ( том 4 а.с.230-232).

Відповідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

В якості додатку заявником була подана заява ОСОБА_2 , згідно до якої він підтверджував, що ним прощено заборгованість ОСОБА_1 за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у справі № 753/16296/14, а саме прощено: 89 873 долари США 20 центів заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 25 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становила 1417378,55 грн., пеню у розмірі 1 500 000 грн. та 3828,96 грн. судового збору ( том 4 а.с.233).

ОСОБА_2 така ж аналогічна заява була оформлена в нотаріальному порядку ( том 4 а.с.234).

Зазначене вище, на думку суду свідчить про те, що ОСОБА_2 оформив належним чином своє волевиявлення пов`язане з прощенням боргу ОСОБА_1 , при цьому боржник також має в своєму розпорядженні зазначені документи щодо прощення боргу.

А відтак, за відсутності відкритого виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви щодо визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню у зв`язку з прощенням боргу стягувачем, так як зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку з закриттям виконавчого провадження із-за відсутності у боржника ( ОСОБА_1 ) майна, на яке може бути звернуто стягнення, та безрезультатності здійснення виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

Крім того, слід зазначити, що всі ці дії були вже вчинені після видачі виконавчого листа, відтак правових підстав для застосування положень ст.432 ЦПК України нема.

Висновок суду першої інстанції в частині того, що звертаючись з заявою про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню ОСОБА_1 намагається таким чином уникнути сплати виконавчого збору не може бути підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням того, що норми ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367,368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текси постанови складено 19 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: