печерський районний суд міста києва
Справа № 521/7315/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2022 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

за участі представника відповідача АТ «УкрСиббанк» - Демчука О. В., представника третьої особи ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» - Рябка С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Малиновського районного суду м. Одеси 19 квітня 2016 року надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк», АТ «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними.

Ухвалою суду від 12 травня 2016 року вищевказану цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», враховуючи те, що останнє знаходилося у Печерському районі м. Києва.

14 липня 2016 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано судді Писанцю В. А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

12 серпня 2016 року ухвалою судді Писанця В. А. цивільну справу прийнято до свого провадження і призначено до розгляду.

21 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 376 від 20 жовтня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, та 21 жовтня 2021 року передано судді Литвиновій І. В., згідно з протоколом.

У судовому засіданні головуючий ставить на обговорення питання закриття провадження у цивільній справі, враховуючи предмет спору і характер правовідносин між сторонами, а саме те, що позивач оспорює правочини, які укладені між юридичними особами.

Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» Демчук О. В. у судовому засіданні підтримав ініційоване питання закриття провадження у справі.

Представник третьої особи АТ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» Рябко С. О. не заперечував проти такого вирішення справи.

Інші сторони та учасники справи, їхні представники у судове засідання не з`явилися.

Суд, заслухавши думку представника відповідача і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне та дійшов до таких висновків.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 01 березня 2013 року № 3 вказав, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати недійсним правочин - договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (з додатками), укладений 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк», посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. і зареєстрований №№ 2949, 2950, а також встановити факт, що має юридичне значення для майнових прав ОСОБА_1 , а саме те, що вказаний договір від 08 грудня 2011 року не є укладеним у частині додатку № 1 Переліку Прав вимоги за кредитами.

Отже предметом спору у даній справі є оскарження договору, укладеного між юридичними особами, за якими перейшли права вимоги як до боржника від первісного кредитора до нового.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Водночас, положення пункту 1 частини першої ст. 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, оскільки передбачають, що у спорах, які виникають з кредитних та іпотечних правовідносин, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Крім того, оспорюваний договір укладено між відповідачами як суб`єктами господарювання та в ході проведення ними господарської діяльності.

З урахуванням викладеного, вирішення спору за позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» і АТ «Дельта Банк» про визнання недійсним правочину відноситься до юрисдикції господарського суду.

Такий висновок ґрунтується на висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, постанові Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/17433/19.

Так, хоча позивач і обґрунтовував свій позов нормами цивільного права, правильним є віднесення даного спору до категорії господарських.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 1-20, 43, 49, 255, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання недійсними договорів.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з позовом у порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2022 року.

Суддя І. В. Литвинова