Справа № 740/2707/22
Провадження № 2/740/864/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Карпусь І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДС ПРОМ ГРУП» (далі - ТОВ "ДС ПРОМ ГРУП") про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

установив:

Позивач 19.08.2022 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача ТОВ "ДС ПРОМ ГРУП" на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 19 400 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.04.2022 по день ухвалення рішення суду, але не більш як за шість місяців, виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 611 грн 68 коп.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді дорожнього робітника. 29 квітня 2022 року його звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Проте в день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку і заборгованість із заробітної плати за лютий - квітень становить 19400 грн.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України його заробітна плата за останні два місяці перед звільненням становить: за лютий 2022 року 12 533,80 грн та за квітень 2022 року 11 993,62 грн.

Середньоденна заробітна плата становить 611 грн 68 коп. = 12 533,80+11 993,62 (виплати за останні два повних календарних місяців роботи перед звільненням) : 40 (відпрацьованих робочих днів).

Оскільки порушення його права є триваючим, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є період з 29.04.2022 (день звільнення) по день ухвалення рішення.

Ухвалою від 23.08.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 28.09.2022.

У наданому відзиві відповідач позовні вимоги визнає частково щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, що утворилися у ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» перед позивачем у розмірі 17 744,58 грн, що підтверджується довідкою від 14.09.2022 за №14.09/2. Суму заборгованості у зазначеному позивачем розмірі не визнає з огляду на те, що після його звільнення йому була здійснена виплата у сумі 2 000 грн, яка позивачем при обрахунку не була врахована.

З розрахунком середньоденної заробітної плати, проведеним позивачем, не погоджується, оскільки його звільнено з роботи 29.04.2022, тому для розрахунку слід взяти до уваги інформацію по заробітній платі за березень та квітень 2022, а не за лютий та квітень.

З довідки про доходи, виданої ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» від 14.09.2022 за №14.09/2, вбачається, що заробітна плата позивача в квітні 2022 року становила 11 993,62 грн, за березень 2022 року нарахування відсутні, оскільки позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Тому при розрахунку розміру середньоденного заробітку за час затримки розрахунку необхідно виходити із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 571,12 грн (11 993,62/21 робочий день).

З посиланням на правові висновки щодо застосування ст. 117 КЗпПУ, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), зазначає про необхідність дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця і зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. До моменту звернення з позовом до суду позивач не звертався до відповідача для врегулювання питання погашення заборгованості із заробітної плати.

Затримка розрахунку при звільненні позивача допущена не з вини відповідача, оскільки ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» отримує прибуток за результатами виконання договорів підряду, замовниками за якими є державні підприємства, що фінансуються з Державного бюджету України, а через військову агресією російської федерації проти України товариство гостро відчуває наслідки війни, перебуває у складному економічно-фінансовому становищі і коштів для повноцінного функціонування наразі не вистачає, оскільки основні надходження отримує від державних замовлень.

Вказує на те, що загальновідомо про тимчасове призупинення капітального будівництва доріг та автошляхів, що суттєво плинуло на дохідні джерела наповнення бюджету товариства.

Крім того, з моменту повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України товариство тривалий час не мало можливості здійснювати господарську діяльність взагалі, оскільки перебувало в зоні активних бойових дій.

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 24.08.2022 у справах №757/21918/22-к та 757/21931-к було накладено арешт на грошові кошти, розміщені на всіх рахунках відповідача.

Таким чином, затримка у виплаті належних позивачу сум при звільненні сталася в силу непереборних та невідворотних подій, на які відповідач не мав та немає можливості вплинути, а отже, вина відповідача у затримці проведення розрахунку з позивачем як така, відсутня.

Просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме: задовольнити позовні вимоги у частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 17 744,58 грн та з урахуванням положень ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" відмовити позивачу в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2022 року по день ухвалення рішення суду, але не більше ніж за 6 місяців, у зв`язку з відсутністю вини відповідача.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що арешт банківських рахунків відповідача, накладений ухвалами Печерського районного суду м. Києва, не знімає з відповідача обов"язку сплатити борг із заробітної плати, оскільки вони постановлені 24.08.2022, і на час виникнення 29.04.2022 спірних правовідносин арешт накладений не був. Крім того, згідно з резулятивними частинами даних ухвал арешт накладено на грошові кошти на рахунках та видаткові операції по рахунках за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов"язкових платежів) та виплат заробітної плати працівникам.

Підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці відповідачем не доведені. Навпаки, як вбачається з наданого відповідачем табелю обліку використання робочого часу за квітень 2022 року, відповідач вже з того часу здійснював господарську діяльність, що вказує на здійснення ним своєї діяльності на день його звільнення по теперішній час.

Від позивача 26 і 28.09.2022 також надійшли заяви, у яких уточнюючи позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати у сумі 17 744 грн 58 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 59 396,48 грн за період з 29.04.2022 по 28.09.2022, виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 571 грн 12 коп. та ураховуючи 104 робочих дні за період затримки розрахунку.

У судове засідання 28.09.2022 учасники справи не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи без їх участі та підтримку своїх позицій.

Ухвалою суду від 28.09.2022 розгляд справи відкладено на 18.10.2022 для забезпечення можливості відповідачу подати заперечення на відповідь на відзив. У судове засідання 18.10.2022 учасники справи не з"явилися, заяв не подали.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді дорожнього робітника.

29 квітня 2022 року позивача звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 4).

При звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку. Заборгованість із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати становить 17 744 грн 58 коп., про що свідчить довідка, видана головним бухгалтером ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» від 14.09.2022 вих.№14.09/2 (а.с. 30).

Згідно з цією ж довідкою заробітна плата ОСОБА_1 за квітень 2022 року становила 11 993,62 грн, за березень 2022 року 0,00 грн, тобто нарахування відсутні.

Відповідно до табелів обліку використаного робочого часу за березень, квітень 2022 року кількість робочих днів позивач у квітні становить 21, у березні - 0, так як з 01.03.2022 по 23.03.2022 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, а з 24.03.2022 призупинено дію трудового договору, що підтверджується наказами про наданян відпустки №01/03/2022, №24/03/2022 (а.с. 32, 33, 42, 43).

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Офіційні відомості Пенсійного фонду України, на які в позові при розрахунках посилається позивач, щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 підтверджують лише страховий стаж та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній і період заборгованості.

Такого висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18), від 31.05.2021 у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19).

Наявність заборгованості по невиплаті відповідачем заробітної плати при звільненні позивачу підтверджується наданою відповідачем довідкою головного бухгалтера ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» від 14.09.2022 вих. № 14.09/2. Сума заборгованості в розмірі 17 744,58 грн сторонами не оспорюється.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 17744 грн 58 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.04.2022 по 28.09.2022 суд виходить з наступного.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача)встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом, відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві, повний розрахунок непроведений і на час розгляду справи, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається згідно ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 з наступними змінами передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюєтьсяшляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом 18.10.2022 рішення не надано. Згідно поданої ним 28.09.2022 заяви просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 59 396,48 грн за період з 29.04.2022 по день ухвалення рішення суду 28.09.2022, виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 571 грн 12 коп. та ураховуючи 104 робочих дні за період затримки розрахунку.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок суд бере до уваги, що за два місяці перед звільненням ОСОБА_1 його заробітна плата становила 11 993,62 грн, а саме за квітень 2022 року - 11 993,62 грн, за березень 2022 року - 0,00 грн. Кількість робочих днів за березень-квітень 2022 року становить 21 день. Середньоденна заробітна плата складає 571,12 грн (11993,62:21). Кількість робочих днів за період з 29.04.2022 по 28.09.2022 становить не 104, як враховує позивач, а 108, так як за положеннями ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми ст. 67, 73 КЗпП України щодо перенесення вихідних днів на наступний після святкового або неробочого у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.04.2022 по 28.09.2022 за 108 робочих дні становить 61 680 грн 96 коп. (571,12 грн х 108 днів).

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні за правилами ст. 117 КЗпПУ, чинними на час звільння позивача, не була обмежена в часі та не залежала від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зазначений висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 117 КЗпПУ у редакції Закону № 3248-IV від 20.12.2005, тобто чинної на час звільнення позивача, наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Суд вважає, що у цьому випадку стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по 28.09.2022, розрахованого у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, призведе до невідповідності обсягу відповідальності відповідача принципу розумності та співмірності із допущеним правопорушенням.

З огляду на неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних виплат у сумі 20 000, 00 грн.

Щодо доводів відповідача про відсутність вини суд бере до уваги положення ч. 3 ст.10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", згідно з якими роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Указом Президента України N 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено. Наразі режим воєнного стану в Україні триває.

Водночас суд зауважує, що згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

В обрунтування переконливості своїх доводів відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, яким засвідчено форс-мажорними обставинами воєнну агресію російської федерації проти України.

Однак, відповідачем не надано доказів припинення чи зупинення (наказу товариства) безпосередньо діяльності товариства оформленого належним чином, або ж доказів інших обставин, що безпосередньо свідчили б, що порушення строків виплати заробітнолї плати сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Не сприймає суд і доводи про неможливість здійснення виплати заробітної плати з причин арешту рахунків, оскільки як вбачаєтться з ухвал суду, на підставі яких накладено арешт на рахунки відповідача, на видаткові операції по рахункам для виплати заробітної плати арешт не накладався.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На користь позивача підлягає стягненню нарахована, але невиплачена заробітна плата у розмірі 17 744,58 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 000, 00 грн.

Порядок оплати та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». Статтею 5 вказаного Закону передбачено пільги щодо сплати судового збору. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За таких обставин, позивач у справі звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, що є підставою для стягнення з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України судового збору в дохід держави пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги. Виходячи з того, що вказану вимогу позивача суд задовольняє повністю судовий збір підлягає стягненню в сумі 992,40 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні частково - на 29,7 % (стягнуто 20 000,00 грн із заявленої суми 59 396,48 грн згідно розрахунку позивача), то з відповідача належить стягнути судовий збір за вказану вимогу пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги, а саме 294 грн 74 коп (992,40 грн х 29,7%).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 84, 89, 141, 263 - 265, 274, 279, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДС ПРОМ ГРУП» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДС ПРОМ ГРУП» (Київська область, м. Бровари, вул. Олега Онікієнка, 2/1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП - НОМЕР_1 ) заборгованість за нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 17 744 (сімнадцять тисяч сімсот сорок чотири ) гривні 58 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп. (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), судові витрати зі сплати судового збору в сумі 294 (двісті дев"яносто чотири) гривні 74 коп, а всього 38 039 (тритцять вісім тисяч тридцять дев"ять) гривень 32 копійки.

Стягнути з ТОВ «ДС Пром Груп» в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору.

Допустити до негайного виконання рішення про стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь