КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-вк/824/98/2022
Унікальний №824/80/2022 Доповідач - Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приходька К.П., за участю секретаря судового засідання Немудрої Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) в особі представника - адвоката Селіфонова Василя Вікторовича про визнання та надання дозволу на виконання Арбітражного рішення від 12 липня 2022 року у справі за позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5 000 000 євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року,

встановив:

В липні 2022 року представник «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) звернувся із заявою про визнання та надання дозволу на виконання арбітражного рішення ad hoc від 12 липня 2022 року у справі за позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5 000 000 євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Заява обґрунтована тим, що 03 грудня 2018 року між компанією «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу повітряного судна, відповідно до п.1.1 якого, заявник, як продавець, зобов`язався передати у власність боржника, як покупця, повітряне судно Embraer 2019 Phenom 300, 2019 року випуску, введений в експлуатацію в 2020 році.

У зв`язку з тим, що боржник свої зобов`язання за договором не виконав, 23 травня 2022 року заявник подав до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Асоціація юридичних фірм України» прохання про призначення одноосібного арбітра та позовну заяву.

24 травня 2022 року наказом виконуючого обов`язки Голови Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Асоціація юридичних фірм України» було призначено одноосібним арбітром для вирішення спору Шевченка Е.О.

12 липня 2022 року в м. Києві, Україна, одноосібним арбітром, Шевченком Е.О. , було прийнято Арбітражне рішення за позовною заявою EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 , яким вирішено стягнути у примусовому порядку з відповідача, громадянки України ОСОБА_1 на користь позивача, EVOR Consulting OU, кошти в сумі 5 000 000 євро 00 центів неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Арбітражне рішення вступило в силу з моменту його винесення, тобто 12 липня 2022 року, є остаточним і обов`язковим для обох сторін цього арбітражного розгляду.

Станом на день подання цієї заяви, арбітражне рішення боржником добровільно не виконано.

15 серпня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зупинення провадження у праві.

Дану заяву обґрунтовує тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року відкрито провадження у справі №824/83/2022 про скасування рішення арбітражного суду одноособового арбітра Шевченка Е.О., призначеного наказом в.о. Голови Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Асоціація юридичних фірм України» від 24 травня 2022 року, яке було ухвалене 12 липня 2022 року у справі за позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5 000 000 євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Просила, зупинити провадження у справі №824/80/2022 за заявою компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) в особі представника - адвоката Селіфонова В.В. про визнання та надання дозволу на виконання Арбітражного рішення від 12 липня 2022 року у справі за позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5000000 євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі було відмовлено.

Також, ОСОБА_1 було подано заперечення на заяву про визнання і надання дозволу на виконання арбітражного рішення ad hoc від 12 липня 2022 рокуза позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5000000 євро.

Заперечення мотивовано тим, що даний спір не може розглядатися та вирішуватися міжнародним комерційним арбітражем, оскільки договір купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року укладено зі сторони покупця не у статусі фізичної особи-підприємця.

Звертає увагу, що при розгляді спору одноособовий арбітр самовільно обрав арбітражний регламент ЮНІСТРАЛ в якості порядку розгляду арбітражного спору і, що даний порядок не був передбачений у договорі купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Відповідно до регламенту ЮНІСТРАЛ, арбітражна угода не може бути виконана, якщо положення арбітражної угоди складені нечітко і не містять достатніх вказівок, які б дали змогу перейти до арбітражного розгляду.

Вказує, що відповідно до умов договору, даний спір повинен розглядатися третейським судом, а не міжнародним комерційним арбітражом. Спори за участю фізичних осіб, які виникають між сторонами правочинів не у сфері господарської діяльності, не можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Просила, у задоволенні заяви компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) про визнання та надання дозволу на виконання Арбітражного рішення від 12 липня 2022 року у справі за позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5000000 євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року відмовити.

Не погоджуючись із запереченнями, представником компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» подані додаткові пояснення по справі.

Представник вказує, що відповідач, намагаючись обійти арбітражне застереження та уникнути виконання обов`язкового для позивача та відповідача арбітражного рішення від 12 липня 2022 року, помилково зазначає, що відносини позивача та відповідача за договором не є комерційними відносинами торгового характеру, а фізичні особи начебто не можуть вступати в комерційні зносини та укладати зовнішньоекономічні договори.

Відповідач умисно некоректно трактує арбітражну угоду сторін, викладену у п.8.3. договору та маніпулює поняттям арбітражу і нормами законодавства України, що регулюють міжнародний арбітраж.

При цьому, зауважив, що договір та арбітражна угода є дійсними та не оскаржувались ані позивачем, ані відповідачем, тобто визнаються сторонами та є для них обов`язковими.

Основоположним принципом міжнародного арбітражу є свобода волевиявлення сторін, тобто сторони правочину на власний розсуд вирішують питання щодо укладення арбітражної угоди та, відповідно, визначення арбітражу, на розгляд якого будуть передаватися спори, які виникають із або у зв`язку з правочином.

Сторони договору на власний розсуд визначили орган, який вони визнали компетентним вирішувати спори між ними. Так, згідно із п.8.3. договору усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладання, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають передачі в ad hoc арбітраж. Арбітражний суд складається з одноособового арбітра, якого призначає Голова або виконуючий обов`язки Голови Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Асоціація юридичних фірм України» за заявою сторони, що ініціює спір.

Тобто в супереч твердженням відповідача, сторони договору чітко і недвозначно визначили арбітражний орган, який розглядатиме спір, склад арбітражного суду та процедуру його формування.

Спір між позивачем та відповідачем виник із договірних, цивільно-правових, комерційних відносин торгового характеру, а саме договору купівлі-продажу, в якому продавець - юридична особа, яка зареєстрована за законодавством Естонії та здійснює комерційну діяльність у відповідності із вказаними у реєстрі естонських компаній видами діяльності (оптова торгівля машинами, апаратами та обладнанням загального та спеціального призначення, пасажирський повітряний транспорт), а покупець - громадянин України (який до того ж зареєстрований фізичною особою-підприємцем в Україні та є власником корпоративних прав в ряді українських юридичних осіб). Об`єкт спору (грошові кошти) може бути предметом арбітражного розгляду як за законодавством Естонії, так і за законодавством України.

Ці фактичні обставини узгоджуються як із правом Естонії, яке регулює договір та арбітражну угоду, так і з правом України в контексті реалізації права сторін Договору укласти арбітражну угоду, згідно з якою передати свій спір на розгляд арбітражу ad hoc.

Так само помилковими та необґрунтованими є доводи відповідача про те, що під поняттям «фізична особа» в сфері міжнародного комерційного арбітражу начебто розуміється фізична особа-підприємець та/або учасник господарського товариства, як власник корпоративних прав. При цьому відповідач посилається на Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж», в якому немає жодного положення на підтвердження таких його доводів.

Ні законодавство Естонії, яке застосовується до договору та арбітражної угоди сторін, ні законодавство України жодним чином не обмежують фізичних осіб у їх дієздатності вступати у комерційні зносини та укладати договори.

Навпаки, укладення арбітражних угод фізичними особами прямо передбачається ст.1 Нью-Йоркської конвенції, яка застосовується щодо визнання і виконання арбітражних рішень, винесених на території держави іншої, аніж тієї, де подається клопотання про визнання та виконання таких рішень, у спорах, сторонами яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

Уже перше речення Нью-Йоркської конвенції вказує на можливість визнання арбітражного рішення, винесеного на підставі арбітражної угоди, стороною якої є фізична особа. Так, у п.1 ст.1 конвенції зазначено, що конвенція застосовується до визнання і виконання рішень у спорах, сторонами яких можуть бути як юридичні, так і фізичні особи.

Європейська конвенція про зовнішньоторговий арбітраж у п.1 ст.1 теж передбачає, що сторонами арбітражної угоди можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

Тому доводи відповідача про те, що спір, який виник між позивачем та відповідачем, не може розглядатися та вирішуватися в порядку арбітражу, оскільки договір купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року укладено зі сторони покупця фізичної особи не в статусі підприємця, є власними нічим необґрунтованими та хибними припущеннями, які спростовуються положеннями обов`язкових міжнародних договорів, законодавства Естонії, України, а також численною практикою/регламентами міжнародних комерційних арбітражів, які знаходяться, зокрема в Україні.

Також відзначив, що відповідач зареєстрована фізичною особою-підприємцем ще з 2002 року та є учасником ряду підприємств, які здійснюють свою діяльність, зокрема у сфері транспорту та оренди майна (наприклад, ПП «Альянс ЛТД Плюс», ТОВ «Преміум Моторе» та ін.). Придбаний літак міг бути використаний відповідачем як у господарській діяльності самої фізичної особи-підприємця, так і переданий одній з власних компаній для здійснення господарської діяльності. Взагалі, доводи відповідача стосовно неможливості передати спір між позивачем та відповідачем на розгляд міжнародного комерційного арбітражу є дивними та непослідовними, оскільки відповідач сам погодив укладення арбітражного застереження, підтвердив обов`язковість такого застереження для сторін договору та не звертався до позивача, суду або іншої установи з питаннями щодо дійсності/недійсності/невідповідності арбітражної угоди вимогам законодавства Естонії або України. Крім того, під час розгляду спору одноособовим арбітром в арбітражі ad hoc, відповідач брала участь у арбітражному провадженні і визнавала компетенцію арбітражного суду.

В судовому засідання представник компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) заяву підтримав, просив її задовольнити.

ОСОБА_1 , чи її представник, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2018 року між компанією «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу повітряного судна, відповідно до п. 1.1 якого, заявник, як продавець, зобов`язався передати у власність боржника, як покупця, повітряне судно Embraer 2019 Phenom 300, 2019 року випуску, введений в експлуатацію в 2020 році.

Арбітражним рішенням за позовною заявою EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 , вирішено стягнути у примусовому порядку з відповідача, громадянки України ОСОБА_1 на користь позивача, EVOR Consulting OU, кошти в сумі 5 000 000 євро 00 центів неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Згідно зі ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Статтею 478 ЦПК України та ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Встановлено, що арбітражна угода не визнана недійсною; боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд; рішення не суперечить арбітражній угоді; склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді між сторонами; рішення вже стало обов`язковим для сторін, не було скасовано та його виконання не зупинено судом.

Судом також не визнано, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні, визначені ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ст. 478 ЦПК України підстави для відмови в задоволенні заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Згідно з частинами 1,6 ст.479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання арбітражного рішення ad hoc від 12 липня 2022 року у справі за позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5000000 євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року, а тому заява представник Компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) про визнання та надання дозволу на виконання даного рішення підлягає задоволенню частково.

Відповідно слід видати виконавчий лист на примусове виконання арбітражного рішення ad hoc від 12 липня 2022 року у справі за позовом EVOR Consulting OU до ОСОБА_1 про стягнення 5000000 євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь EVOR Consulting OU підлягає стягненню 1 240,50 грн судового збору.

Керуючись статтями 141 477,479 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву Компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) в особі представника - адвоката Селіфонова Василя Вікторовича про визнання та надання дозволу на виконання Арбітражного рішення від 12 липня 2022 року у справі за позовом Компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) до ОСОБА_1 про стягнення 5 000 000 Євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за Договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року - задовольнити частково.

Надати дозвіл на виконання арбітражного рішення одноосібного арбітра Шевченка Едуарда Олександровича від 12 липня 2022 року у справі за позовом Компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) до ОСОБА_1 про стягнення 5000000 Євро неустойки, у вигляді штрафу, за прострочення сплати передоплати за майно за Договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року.

Видати виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) (Tartu mnt 25, 10117 Tallinn, Estonia) неустойку у вигляді штрафу за прострочення сплати передоплати за майно за Договором купівлі-продажу повітряного судна від 03 грудня 2018 року в розмірі 5000000 євро (п`ять мільйонів євро).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Компанії «ЕВОР Консалтинг ОУ» (EVOR Consulting OU) (Tartu mnt 25, 10117 Tallinn, Estonia) суму сплаченого судового збору в розмірі 1 240,50 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський апеляційний суд.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 08 листопада 2022 року.

Суддя К.П. Приходько