н/п 2/490/1023/2021 Справа № 490/6097/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі Савенко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради , треті особи: КП "Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування та зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

28.09.2020 року ОСОБА_1 Позивач звернулась з позовом з наданням уточненої позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування та зняття з реєстрації місця проживання.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що позов заявлено з метою відновлення порушеного права на користування кімнатою АДРЕСА_1 . Згідно відомостей КП ММБТІ кімната №508А є нежитловим приміщенням кабінету №526 площею 20,3 кв.м., отже є допоміжним приміщенням, яке не може бути надано у користування за ордером на вселення. В 2009 році вказана кімната згідно ордеру була надана в користування відповідачу (одноособово) ОСОБА_2 , як додаткова кімната до житлової кімнати №507 . Позивач вказує, що з грудня 2005 року право власності на гуртожиток зареєстровано за територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на підставі свідоцтва про право власності . Станом на сьогоднішній день гуртожиток знаходиться на балансі КП СКП «Гуртожиток». Позивач стверджує, що гуртожиток визнано гуртожитком для проживання сімей з 27.08.2010 року. Кімната №508 ніколи не була та не могла бути житловим приміщенням гуртожитку, також відсутні відомості щодо переведення кімнати №526 у житлове приміщення гуртожитку №508А. Позивач вважає, що приміщення кабінету №526 (кімната 508А) є допоміжним приміщенням та ним мають право користуватися всі мешканці гуртожитку 5 поверху, а у разі приватизації назване приміщення набуває статусу спільної сумісної власності. 15.06.2009 року нежитлове приміщення кімнати №508А (приміщення кабінету №526) було надано в користування громадянину ОСОБА_2 в додаток до житлової кімнати №507, на підставі ордеру №41 серії 000298 від 15.06.2009 року. 22.09.2011 року ОСОБА_2 отримав ордер №49 серії 000513 від 22.09.2011 року на кімнати №508А та №507 на себе та доньку ОСОБА_4 ,2010 р.н. 23.06.2015 року ОСОБА_2 отримав ордер №21 серії 002488 від 23.06.2015 року на кімнати №508А та №508. Позивач вважає, що надання кімнати №508А порушило встановлений видачі ордерів, за змістом яких ордер може бути видано лише на житлове приміщення. Позивачка є користувачем кімнати № НОМЕР_1 та має встановлені законом права на кімнату АДРЕСА_2 , як на допоміжне приміщення гуртожитку. Позивач вказує, що в порушення прав мешканців гуртожитку допоміжне приміщення гуртожитку АДРЕСА_2 (приміщення кабінету №526) стало місцем проживання Відповідачів, а отже казані особи набули право на приватизацію кімнати №508А. Позивач вважає належним способом порушеного права є визнання Відповідачів такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_2 та зняття їх з реєстрації. Посилаючись на наведене, Позивач просив суд визнати Відповідачів такими, що втратили право користування приміщенням кімнати 508А на п`ятому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_3 та зняти їх реєстрації місця проживання у вказаній кімнаті, а також стягнути солідарно судовий збір.

02.02.2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - Відповідачі подали відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказали, що з позовом категорично не згодні, оскільки Позивачем подано даний позов для фактичного визнання незаконним дії Виконавчого комітету ММР щодо видачі ордеру №21 (бланк №002488) від 23.06.2015 року на вселення в кімнату 508А гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 родині ОСОБА_11 , позові вимоги не можуть розглядатися окремо на кімнату 508 та АДРЕСА_2 , так як їх передача здійснювалась одним дозвільним документом. Відповідачі вказують про те, що Позивач майже через 5 років, після видачі ордеру 21 (бланк №002488) подав позов про визнання ордеру недійсним, що суперечить вимогам діючого законодавства. У позивача виникає питання щодо законності поселення ОСОБА_12 до гуртожитку для проживання одиноких чоловіків. Відповідачі пояснюють, що кімната №508А згідно відомостей КП ММБТІ має цільове призначення як кабінет, а тому Відповідачу незрозуміло як кабінет може бути місцем загального користування. Позивач підтверджує, що власник майна в особі Виконавчого комітету ММР видавши ордер на кімнати №508, 508А нічого не порушив. 13.05.2019 року укладено договір №258 найму житлового приміщення гуртожитку щодо найму кімнат 508 та АДРЕСА_4 з балансоутримувачем гуртожитку КП «СКП «Гуртожиток». Відповідачі повідомляють, що не мають необхідності змінювати цільове призначення кімнати 508А тому, в кімнатах 508 та 508А не проводились будь-які перепланування, перебудови чи внесення будь-яких конструктивних змін, не передбачених проектною документацією гуртожитку, оскільки дані кімнати надані відповідачам в тимчасове користування - найм, до моменту отримання окремої квартири. Відповідачі наголошують на тому, що власником кімнат є Держава, а саме громада м. Миколаєва, а тому у Позивача не має підстав для висування позовних вимог, а отже є неналежним Позивачем. Відповідачами підтверджений факт законного проживання в гуртожитку та законного користування кімнатами 508 та 508А гуртожитку, що підтверджено Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.08.2014 року, справа №490/15017/13-ц. Відповідачі просили суд у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.

Треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , надали до суду пояснення, в яких позовні вимоги вважають обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, з метою захисту прав позивачки та третіх осіб мешканців гуртожитку 5 поверху.

05.04.2021 року представник Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Євлоєва Н.Р. подала до суду клопотання , в якому вказують що є неналежним відповідачем, просили справу слухати за їх відсутності, а рішення в справі прийняти за наявними в матеріалами справи та у відповідності до вимог діючого законодавства на розсуд суду.

07.04.2021 року Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відповідь на письмові пояснення третіх осіб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою судді Гуденко О.А від 30.09.2020 року позовну заяву залишено без руху.

22.10.2020 року Позивач надала уточнену позовну заяву та усунула недолыки, виконавши вимоги ухвали суду від 30.09.2020 року.

Ухвалою судді Гуденко О.А. від 26.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Постановлено розгляд справи проводити в загальному провадженні. Призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

09.04.2021 року було закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.

17.10.2022 року представник Позивача адвокат Власенко С.О. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони Позивача, позовні вимоги підтримав Представник органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради заперечувала проти виселення малолітньої дитини.

Відповідачі до судового засідання не з`явились, повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідачів Миколаївської міської ради та виконавчого комітетту ММР надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Представник КП СКП «Гуртожиток» та треті особи до судового засідання не з`явилися, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідачі у встановлений судом строк надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дослідивши наявні у справі докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішень Миколаївської міської ради від 28.09.2001 року № 34/24 , відповідно до Акту прийому-передачі від 27 червня 2002 року до комунальної власності від ДП "СЗ імені 61 Комунара" був переданий гуртожиток , який розташований по АДРЕСА_3 . Вказаний гуртожиток перебуває на балансі КП СКП "Гуртожиток".

Згідно зі ст. 6 та ч. 1 ст. 127 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у періоди навчання або роботи.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно дост. 131 ЖК визначається порядок користування останніми, передбачено, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п.13 Положення).

Відповідно до ч.8 ст. 8 ЦПК та з урахуванням подібності за змістом правовідносин щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами статей 71, 72 ЖК щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення застосовуються і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа.

Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

Як встановлено судом, відповідно до договору найма ліжко-місця в гуртожитку від 30.07.2007 року ( дію договору було пролонговано до 30 липня 2011 року) ОСОБА_2 займав кімнату 507. Як вбачається з копії паспорту відповідача, він прописаний за адресою АДРЕСА_3 з 02 серпня 2007 року - спочатку тимчасово, а з 2010 року - постійно. Згідно ордера № 49 від 12 жовтня 2010 року надані в користування ОСОБА_2 та його донці ОСОБА_4 кімнати 507 та 508а в зазначеному гуртожитку. Згідно ордеру №21 серії 002480 від 23.06.2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надані в користування кімнати №508, 508-а, в обмін кімнати 507 на 508. В цих житлових кімнатах ОСОБА_2 зареєстрував разом з донькою ОСОБА_13 своє місце проживання з 22 жовтня 2010 року на постійній основі та своєї дружини ОСОБА_3 .

Відповідно до договору №258 найму житлового приміщення гуртожитку від 13.05.2019 року ОСОБА_2 наймач винаймає у КП «СКП «Гуртожиток» 2 кімнати: №508 та 508А за адресою: АДРЕСА_3 для користування його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно Довідки відділу обліку та розподілу житла ММР, ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку згідно рішення міськвиконкому № 999 від 24.04.2008 року - по теперішній час. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2014 року, відповідач та його донька ОСОБА_13 не мають нерухомого майна у власності.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, як у позовній заяві, позивач посилався на те, що в порушення прав мешканців гуртожитку допоміжне приміщення гуртожитку АДРЕСА_2 (приміщення кабінету №526) стало місцем проживання Відповідачів, а отже казані особи набули право на приватизацію кімнати №508А.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що кімната в гуртожитку є його постійним місцем проживання, іншого житла він не має, а Позивачка не є належним позивачем, а фактично оскаржує рішення Виконкому ММР щодо видачі йому ордерів на квартиру.

В кімнатах наявні особисті речі Відповідачів, що підтверджено фото наданими Відповідачем.

Крім того, відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.08.2014 року, справа №490/15017/13-ц, у задоволенні позову Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 про визнання його та неповнолітньої доньки ОСОБА_13 , такими що втратили право користування житловим приміщенням було відмолено.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до вказаного рішення суду справа №490/15017/13-ц є встановлено, що Відповідач регулярно та в повному обсязі з вересня 2007 року по теперішній час сплачує оплату за проживання в гуртожитку, ОСОБА_4 з моменту народження спостерігається лікарем - педіатром за адресою проживання в гуртожитку , з копії її медичної картки вбачається, що в вересні 2012 року, і в січні 2013 року відвідувалася лікарем за місцем проживання. Дружина відповідача, мати ОСОБА_14 перебувала на обліку в Департаменті праці та соціального захисту населення Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району за адресою проживання : АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 по лютий 2012 року, по червень 2013 року за цією адресою відвідував школу № 51 пасинок відповідача ОСОБА_15 . Крім того, вказаним рішенням суду встановлено про наявність численнних конфліктних ситуацій, сварок та бійок протягом 2010-2011 років між дружиною відповідача ОСОБА_3 з сусідами ОСОБА_16 , що мешкають в кімнаті 505. Також рішенням суду, підтверджений факт звернення відповідача до виконавчого комітету ММР в 2014 році з заявою про реєстрацію дружини за місцем його реєстрації - свідчить про те, що ОСОБА_3 в період з 2012 року ( про який як початок його не проживання зазначено позивачем) ніколи не втрачав та не переривав інтересу до цього житлового приміщення.

Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачі не мешкають в гуртожитку без поважних причин або ж змінили місце проживання на інше.

Також матеріали справи не містять доказів, що сам факт реєстрації відповідачів в гуртожитку порушує права позивача. Із наведеного вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі не проживає у спірних кімнатах без поважних причин. Окрім того, позивач не є власником спірної кімнати в гуртожитку та самого гуртожитку в цілому, її звернення до суду із вимогами про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом є неналежно обраним способом захисту її права.

Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю вимог.

У порядку ст. 141 ЦПК України, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору, у зв`язку з відмовою в позові повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради , треті особи: КП "Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування та зняття з реєстрації місця проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.10.2022р.

Суддя Гуденко О.А.