Провадження № 2/331/1256/2022
ЄУН 336/1370/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2022 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрова Георгія Михайловича до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу «Запорізьке моторовагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи ,

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрова Г.М. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу «Запорізьке моторовагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця», за результатами розгляду якого просить визнати незаконним та скасувати наказ головного інженера структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 10 грудня 2021 року № 332/ос «По особовому складу» про відсторонення від роботи від 10 грудня 2021 р. чергового моторвагонного депо дільниці експлуатації локомотивів ОСОБА_1 »; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи у період з 10 грудня 2021 року по день ухвалення рішення суду, розмір якого буде розрахований з урахуванням середньоденної заробітної плата, яка становить 632,49 грн.; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2022 року вказану цивільну справу передано на розгляд Жовтневому районному суду м. Запоріжжя за підсудністю.

12 травня 2022 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2022 передана в провадження судді Скользнєвої Н.Г.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усуненні недоліків позовної заяви.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято і по ній відкрито провадження ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.42-43).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 липня 2022 року підготовче провадження по справі закрито ; справу призначено до розгляду по суті на 29 серпня 2022 року 10.00 годин ( а.с.57).

В судове засідання, призначене на 29 серпня 2022 року, ані позивач, ані його представник не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Так, згідно поштового повідомлення 69 5 представник позивачки - адвокат Петров Г.М. особисто 19 липня 2022 року отримав судову повістку виклик в судове засідання на 29.08.2022 року ( а.с.62.) Судова повістка, адресована позивачу, повернулася до суду без вручення адресату, з поштовою відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою ( а.с.66).

Про причину неявки позивач та його представник суд не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них до суду не надходило.

Протокольною ухвалою суду від 29 серпня 2022 року , у зв`язку з неявкою позивача та його представника в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 5 жовтня 2022 року 10.00 годин ( а.с.67), про що позивач та його представник були повідомлені судом належним чином.

Згідно поштового повідомлення 69 1 представник позивачки - адвокат Петров Г.М. особисто 31 серпня 2022 року отримав судову повістку виклик в судове засідання на 5 10.2022 року ( а.с.69.) Судова повістка, адресована позивачу, повернулася до суду без вручення , з поштовою відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою ( а.с.71).

Про причину неявки суд не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них до суду не надходило.

Протокольною ухвалою суду від 5 жовтня 2022 року , у зв`язку з неявкою позивача та його представника в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 3 листопада 2022 року 13.15 годин ( а.с.67), про що позивач та його представник були повідомлені судом належним чином.

Судові повістки, адресовані позивачу та його представнику, повернулися до суду без вручення , з поштовою відміткою про те, що адресати відсутні за вказаними адресами ( а.с.71).

Від представника позивача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з неодноразовими неявками позивача та його представника в судові засідання.

Суд, ознайомившись з доводами заяви представника позивача, перевіривши матеріали справи, прийшов до такого.

З матеріалів справи вбачається , що позивач та його представник не з`явилися для участі в судовому засіданні тричі поспіль.

Відповідно до положень частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального права, слід вважати, що повторною неявкою є друга поспіль неявка позивача або його представника, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті. 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений представник позивача або позивач повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомили про причини неявки, якщо від них не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Тобто зі змісту вищезазначених норм ЦПК слідує, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання, який був належним чином повідомлений, суд залишає позовну заяву без розгляду незалежно від причини такої неявки.

Зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року у справі № 553/3688/16-ц.

Крім того, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду.

Це підтверджується правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій в ухвалі № 6-24063 ск 15.

Пунктом першим частини другої статті 200 ЦПК України також передбачено залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем своїх процесуальних прав, позивач та його представник не виконали покладені на них процесуальні обов`язки та тричі поспіль у судове засідання не з`явилися, про причини неявок суд не повідомили..

На підставі викладеного, та з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутня заява позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, суд вбачає законні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до статті 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч. 3 ст. 131, п.1 ч.2 ст.200, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника адвоката Петрова Георгія Михайловича до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу «Запорізьке моторовагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» (адреса: м. Запоріжжя, вул. Аваліані, буд.4-б, Код ) про скасування наказу про відсторонення від роботи, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Повний текст ухвали складено 3 листопада 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

Суддя: Н.Г.Скользнєва