Номер провадження: 22-ц/813/2159/22
Номер справи місцевого суду: 493/2592/18
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних витрат за весь час прострочення,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат за весь час прострочення (а.с.3-10).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 вирішено задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 6377, 55 грн., інфляційні втрати від простроченої суми боргу у розмірі 22351,30 грн., а всього: 28728,85 грн. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір, - по 348,42 гривень з кожного (а.с.133-138).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила через Балтський районний суд Одеської області апеляційну скаргу, в якій просила суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних збитків та 3% річних; скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 02.12.2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних збитків на 3% річних відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. Апелянт звертає увагу на те, що рішення про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості було ухвалено 29.07.2015 року, а з позовом про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних ОСОБА_2 звернувся 21.11.2018. Таким чином, на думку апелянта, ОСОБА_2 був пропущений трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення сум, передбачених ст.625 ЦК України (а.с.150-153).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Правом закріпленим статтею 360 ЦПК України сторони не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що з ухваленням рішення про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні з приводу стягнення боргу від 19.05.2017 року у відповідачів виникло зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором позики, яке в свою чергу не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання ними грошового зобов`язання, тобто кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, оскільки на момент проведення розрахунку 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат за весь час прострочення, позивач окрім основної суми боргу, врахував також і судові витрати, однак в розумінні ст. 625 ЦК України, 3 % річних та інфляційні втрати не поширюються на судовий збір.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнено з ОСОБА_4 на користь позивача грошові кошти за договором позики в сумі 102000, три проценти річних від простроченої суми 6379,9 грн, індекс інфляції в розмірі 73338,0 грн та судові витрати в сумі 31820,50 грн (а.с. 18-20). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року зазначене рішення було змінено в частині розміру судових витрат (а.с. 20-26). З метою виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого Балтським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 липня 2016 року. У зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року зазначену заяву вирішено задовольнити, замінити у виконавчому провадженні № 51758510 від 25 липня 2016 року боржника ОСОБА_4 його правонаступниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати за весь час прострочення (за період з 31 травня 2017 року по 31 липня 2018 року).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі N 916/190/18, викладено висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Апелянт в свою чергу стверджує, що позивачем було пропущено встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності.

Позовна давність, згідно ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16, погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 р. у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 р. у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 р. у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 р. у справі № 924/312/18, згідно яких невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовними вимогами щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат 21 листопада 2018 року, за період з 31 травня 2017 року по 31 липня 2018 року, тобто в межах встановленого строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та оскільки доводи апелянта щодо застосовування строків позовної давності не знайшли свого правового підтвердження, жодних інших, які б спростували висновки суду першої інстанції, апелянтом не надано, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає оскаржуване рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

14.04.2022 року м. Одеса