КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/458/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4710/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року у складі судді Яровенко Н.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Київ Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_4 про припинення незаконних дій сусіда та про приведення фасаду у первісний стан у відповідності до технічної документації, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, -

УС Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом, з урахуванням доповнень, до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Київ Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_4 про припинення незаконних дій сусіда та про приведення фасаду у первісний стан у відповідності до технічної документації.

З урахуванням обставин викладених в заяві про зміну підстав позову від 12.05.2020, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 та в якій з листопада 2018 року по червень 2019 року проводив ремонтні роботи по реконструкції квартири шляхом переведення її під нежитлове приміщення (офіс) з улаштуванням вхідної групи під вікнами квартири АДРЕСА_2 , власником якої є позивач, без дотримання вимог законодавства щодо порядку виконання будівельних робіт та без урахування правил благоустрою, а також без згоди позивача та згоди інших співвласників спільного майна багатоквартирного будинку.

Фасадну стіну реконструйовано шляхом вибиття двох вікон та здійснено проломи під вікнами площею 8,4 кв. м, що призвело до руйнації та ослаблення фасадної стіни будинку АДРЕСА_3 , тріщини між перекриттями в квартирі позивача та до загрози руйнування та обвалу четвертого під`їзду будинку.

Пошкодження перекриття у квартирі позивача та фасадної стіни будинку є порушенням прав співвласників будинку, у зв`язку із чим позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 привести фасад квартири АДРЕСА_1 , до первісного виду до початку реконструкції вищевказаної квартири під нежитлове приміщення (офіс) з влаштуванням вхідної групи; зобов`язати ОСОБА_2 до початку поновлення реконструкції вищевказаної квартири під нежитлове приміщення (офіс) з улаштуванням вхідної групи виконати п. 4, 5 Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, складеного Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 01.11.2018 року № 1134 щодо реконструкції вищевказаної квартири під нежитлове приміщення (офіс) з улаштуванням вхідної групи.

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся у суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 постійно вчиняються дії спрямовані на безпідставне перешкоджання користуванню квартирою та перешкоджанню, найманим власником працівникам, у здійсненні ремонтних робіт по реконструкції належної йому квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.11.2020 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.06.2019 у виді зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не проводити будь-яких дій (будівельних робіт) по зміні фасадної частини зовнішньої стіни, встановлення окремої вхідної групи (зовнішніх сходів) в буд. АДРЕСА_3 , зі сторони його власності кв. АДРЕСА_4 та не проводити робіт по зміні цільового призначення вищевказаної квартири під нежитлове приміщення (офіс) до вирішення позову по суті.

Скасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16.11.2021 року у виді заборони ОСОБА_3 проводити будь-які ремонтно-будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_1 під нежитлове приміщення з влаштуванням вхідної групи до вирішення позову по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , за її змістом посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду в частині вимог основного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Зазначено, що висновок суду про те, що позивач, начебто, не заявила вимоги до ОСОБА_3 не відповідає обставинам справи, доказам, які наявні у справі, положенням процесуальних норм, а також суперечить поведінці самого суду, адже останній при вирішенні питання про залучення співвідповідача фактично визнав, що вимоги до співвідповідача е тотожними з вимогами до первинного відповідача. Тобто, ОСОБА_3 , як власник квартири АДРЕСА_4 , має нести ті ж самі обов`язки, як і попередній її власник - ОСОБА_2 .

Також судом не враховано Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю тощо та позицій Європейського суду з прав людини сформована зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; від 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші про ти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чипом зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Необхідність поновлення порушених прав, за захистом яких звернулась позивач до суду, пов`язані з відновленням реконструйованої фасадної стіни, збереженням та призупиненням пошкодження ослабленої конструкції та мінімізація руйнування старої стіни квартири АДРЕСА_5 .

Крім того, суд першої інстанції фактично надав оцінку тільки окремим доказам, яка є неповною та суперечить фактичним обставинам, що суперечить приписам ст. 89 ЦПК України та вплинуло на прийняття оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу, доводи якої повторюють доводи заявлені в суді першої інстанції, що належним чином оцінені судом та не спростовують правильність висновків викладених в рішенні суду - залишити без задоволення.

ОСОБА_3 та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 110-112 т.4), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката Кравченка Р.М., які апеляційну скаргу просять задовольнити, адвоката Тюріну Є.Ю. в інтересах ОСОБА_2 , яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову не оскаржено, тому колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо відсутності правових підстав до задоволення заявленого по справі ОСОБА_1 позові.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно положень ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч.1,2 ст. 34 згаданого Закону, подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Механізм набуття права на виконання будівельних робіт визначено Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених постановою КМ України від 13.04.2011 № 466.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Встановлено, що власником кв. АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , який здійснив реконструкцію належної йому квартири під нежитлове приміщення (офіс).

Зі справи убачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2020 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковіною І.В., нежитлове приміщення № 52 у буд. АДРЕСА_3 після завершення реконструкції та прийняття в експлуатацію, ОСОБА_5 було відчужено на користь ОСОБА_3 .

Відповідний запис про право власності ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено 14.07.2020 (а.с. 39 т.3).

Як убачається зі справи, Департаментом містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради на №18729/0/02-18 від 08.10.2018 за № 50061-03-09 ОСОБА_2 надано Дозвіл на переведення житлового приміщення (квартири) у нежитлове без визначення його функціонального призначення (використання) за адресою АДРЕСА_6 за умови виконання ним в тому числі й наступних пунктів: при зміні функціонального призначення обєкта нерухомого майна отримати вихідні дані для проектування, у разі здійснення реконструкції або реставрації, розробити погодити та затвердити в установленому порядку проектно-кошторисну документацію, роботи виконати відповідно до правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 (а.с.22,23 т.3).

Указаний Дозвіл є чинним, його не скасовано, законність в установленому порядку не оскаржено.

Встановлено, що наказом Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради №1134 від 01.11.2018 затверджено Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - реконструкції квартири АДРЕСА_4 під нежитлове приміщення (офіс) з влаштуванням вхідної групи (а.с. 24-28 т.3).

Зазначені Містобудівні умови та обмеження були чинними протягом здійснення реконструкції спірного об`єкта, в установленому порядку їх не оскаржено та не скасовано.

Відповідно до експертного будівельно-технічного дослідження №218-193 від 27.12.2018, проведеного ВФ «Науктехпроект» на звернення ОСОБА_2 з метою встановлення можливості розширення віконних отворів в зовнішній несучій стіні вбудованого приміщення АДРЕСА_1 , встановлено, що розширення трьох віконних отворів за рахунок демонтажу підвіконних частин зовнішньої стіни вбудованого приміщення № 52 технічно можливо без підсилення цих отворів, таке технічне рішення не змінює конструктивну схему будівлі та не знижує несучу здатність несучих стін та будівлі в цілому (а.с.29-33 т.3 174-179 т.2).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 у подальшому звернувся до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва з повідомленням про початок виконання будівельних робіт - реконструкція квартири АДРЕСА_4 під нежитлове приміщення - офіс з влаштуванням вхідної групи по АДРЕСА_3 (а.с.35-38 т.3).

Зазначений дозвіл зберігає свою чинність, доказів оскарження або скасування такого дозволу жодним учасником справи не надано.

Подана декларація внесена до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів 22.03.2019.

Згідно даних Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) зареєстрованої 06.06.2019 за № 073/09/01-Б-0606/9 Департаментом з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) встановлено, що таким об`єктом є реконструкція квартири АДРЕСА_4 під нежитлове приміщення (офіс) з влаштуванням вхідної групи по АДРЕСА_3 . Відповідно до змісту Декларації, окрім іншого, зазначено відповідальну особу за проведені роботи по реконструкції приміщення та генерального проектувальника - ТОВ «ЄС «Інжиніринг», а також документом, який надавав право на виконання будівельних робіт є повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), зареєстроване Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю 26.03.2019 за № КВ 32 та початком будівництва - 27 березня 2019 й закінчення - 30 травня 2019.

Указаною Декларацією будівельний об`єкт - нежитлове приміщення №52 (офісне приміщення) визнано закінченим будівництвом та готовим до експлуатації (а.с.216-222 т.2).

Матеріали справи свідчать, що Декларація про готовність об`єкта до експлуатації 11.06.2019 за № КВ93 була внесена до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, на підставі чого ОСОБА_2 у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на нежитлове приміщення №52, загальною площею 28,0 кв. м., обладнане вхідною групою літ «а», площею 6,4 кв.м. та на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2020 зазначене майно відчужено на користь ОСОБА_3 (а.с.39,40 т.3).

Отже, у справі відсутні відомості щодо оскарження та скасування дозвільних документів, які надавали право ОСОБА_2 змінювати правовий статус квартири на нежитлове приміщення та проводити будівельні роботи.

Відповідно до змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 оспорюються висновки, викладені в Декларації від 11.06.2019 про готовність реконструйованого об`єкта до експлуатації.

Між тим, законність Декларації про готовність об`єкта до експлуатації не оспорено, відповідне рішення юридичної особи не оскаржено, не оспорено й право власності відповідача на реконструйоване нежитлове приміщення.

Колегією суддів враховується і та обставина, що є чинними й дії, пов`язані з реєстрацією ОСОБА_3 права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , в той час як після державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного чи незаконного в силу його узаконення.

Отже, матеріалами справи доведено, що рішення суб`єктів владних повноважень, які надавали ОСОБА_2 право проводити реконструкцію квартири під нежитлове приміщення з наступним набуттям у власність, не оскаржено, відповідні дії не скасовано.

Установлено, що у будинку АДРЕСА_3 об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не створено.

З урахуванням зазначеного та предмету й підстав позову ОСОБА_1 , а також відсутності у матеріалах справи згоди позивачки на проведення ОСОБА_5 реконструкції житлового приміщення, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення вимог про усунення перешкод в користуванні майном.

Відповідно до матеріалів справи, інші співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 не уповноважували позивачку звертатися у суд з позовом за захистом їх інтересів, у зв`язку з чим колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 реконструюючи несучі, огороджувальні, несучо-огороджувальні конструкції будинку та його фасадну частину, припустився порушень прав всіх співвласників квартир житлового будинку АДРЕСА_3 .

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 в порушення норм чинного законодавства, протиправно реконструйовано фасадну стіну будинку шляхом розширення віконних пройомів не відповідає обставинам справи, оскільки чинними Містобудівними умовами та обмеженнями №1134 від 01.11.2018, виданими ОСОБА_2 , передбачено право на влаштування вхідної групи шляхом реконструкції віконних пройомів.

Вимоги щодо проектування вхідної групи встановлювались виключно у забороні збільшення капітальної забудови, без зміни геометричних розмірів фундаментів житлового будинку та необхідності врахування результатів щодо несучої спроможності конструкцій та їх експлуатаційної придатності (п.4 Містобудівних умов) (а.с. 24-28 т.3).

Відповідно до справи, вимоги Містобудівних умов під час реконструкції спірної квартири відповідачем дотримано.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю не завдаючи шкоди правам, свободам та гідності інших громадян (ст. 41 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги про те, що діями ОСОБА_2 , який здійснив реконструкцію належної йому квартири, порушуються права ОСОБА_1 , як співвласника майна багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 в частині завдання шкоди майну такого будинку шляхом приведення до руйнації та ослаблення фасадної стіни будинку, тріщин між перекриттями в квартирі позивача та до загрози руйнування та обвалу його четвертого під`їзду, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

За наслідками проведеного експертного будівельно-технічного дослідження № 218-193 від 27.12.2018, складеного ВФ «Науктехпроект», підтверджено можливість під час проведення реконструкції кв. АДРЕСА_4 розширення віконних отворів за рахунок демонтажу підвіконних частин зовнішньої стіни без впливу на конструктивну схему будівлі та зниження несучої здатності несучих стін та будівлі в цілому (а.с.29-32 т.3, 170-178 т.2).

Змістом долучених до справи актом від 22.12.2018 та актом Будівельної лабораторії № 204/57 не підтверджено факт руйнації чи ослаблення як фасадної стіни будинку АДРЕСА_3 так і четвертого під`їзду за наслідками проведеної ОСОБА_2 реконструкції належної йому квартири під нежитлове приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 89 ЦІПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції під час апеляційного провадження до справи не долучено.

Отже, апеляційний суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 14.07.2020 відчужив нежитлове приміщення АДРЕСА_1 шляхом його продажу ОСОБА_3 .

Отже, ОСОБА_2 нині не являється власником спірного нежитлового приміщення № 52, а тому судом першої інстанції обґрунтовано до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 , нового власника нерухомого майна, щодо якого виник спір та вирішення якого не завершено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про те, що заявлені по справі вимоги пов`язані з особою ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 не є учасником спірних правовідносин.

При цьому районний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_2 , за наслідками відчуження нежитлового приміщення, позбавлений права та можливості здійснювати будь-які дії по відношенню до указаного нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_3 , як новий власник майна, набув безпосереднього зв`язку зі спірними матеріальними правовідносинами, а тому є належним відповідачем за вимогами, що перебувають на розгляді суду.

За таких обставин, у мотиви прийнятого рішення слід внести відповідні виправлення, які по своїй суті на правильність оскаржуваного рішення не впливають.

Районним судом зроблено обґрунтовані висновки про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 , за недоведеністю, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: