за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
У вересні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вищевказані судові рішення.
Крім того, зазначала, що суди не врахували висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 807/45/17 та у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 688/4029/16-а.
Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року змінено, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що цей спір не лише не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а й судовому розгляду взагалі.

З такими висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закону № 2398-VI).

Частиною першою статті 22 Закону № 2398-VI передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Про можливість оскарження в судовому порядку вказаної у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану зазначено також у Правилах внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

У статті 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У цій справі позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним/незаконним та скасувати висновок Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 жовтня 2021 року № 154/21-87 про внесення змін до актового запису від 23 липня 1953 року № 345 (поновлений); зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 від 23 липня 1953 року № 345 (поновлений), вказавши в графі національність матері дитини ОСОБА_3 - «єврейка».

Таким чином, позивач у порядку, передбаченому статтею 22 Закону № 2398-VI, оскаржила до суду відмову відповідача у внесенні змін до актового запису цивільного стану, оформлену відповідним висновком.

Водночас, перевіривши підстави звернення ОСОБА_1 до суду, у яких вона, зокрема, зазначала, що встановлення належності її баби до єврейської національності необхідне для впорядкування документів і реалізації її особистих прав, підтвердження свого походження її роду по лінії баби та вчинення подальших дій, пов`язаних із зближенням з єврейським народом, колегія суддів дійшла висновку, що фактично позивач просила встановити національність її баби та зобов`язати відповідача внести такий запис в актовий запис про народження, а оскільки встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності та зобов`язання відповідного органу внести запис про національність певної особи є неможливим, вважала, що спір не підлягає судовому розгляду взагалі.

Такі висновки колегія суддів обґрунтувала, у тому числі, посиланням на статтю 315 ЦПК України, на правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2019 року в справі № 810/2732/18, від 29 травня 2019 року в справі № 398/4017/18, а також Верховним Судом у постановах від 30 січня 2020 року в справі № 754/7901/19, від 18 березня 2020 року в справі № 761/36561/19, від 03 листопада 2021 року в справі № 759/13784/19.

Посилання колегії суддів на положення статті 315 ЦПК України, що регулює порядок розгляду судом справ окремого провадження, вважаю в даному випадку помилковим, оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому оскаржувала висновок органу реєстрації актів цивільного стану про відмову у внесенні змін до актового запису, а не з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту національності її баби).

З цих же підстав вважаю необґрунтованими посилання колегії суддів на постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 398/4017/18, постанови Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 754/7901/19, від 18 березня 2020 року в справі № 761/36561/19 та від 03 листопада 2021 року в справі № 759/13784/19, оскільки висновки, зроблені у вказаних справах, що розглядалися в порядку окремого провадження за заявами про встановлення факту національності, не є релевантними до цієї справи.

Також вважаю помилковим посилання колегії суддів на висновки, зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 810/2732/18, оскільки такі висновки зроблені в справі за позовом про зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного станувнести зміни щодо національності до актового запису про народження. У справі № 810/2732/18, на відміну від цієї справи, позивач не просив визнати незаконним та скасувати відповідний висновок про внесення змін до актового запису, тобто відмову відповідача у внесенні змін до актового запису не оскаржував.

Крім того, вказуючи на те, що чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб, колегія суддів фактично надала оцінку діям відповідача при відмові у внесенні змін до актового запису, правомірність якої позивач оскаржила до суду, що, на мою думку, є суперечливим, оскільки таку оцінку суд може надавати при ухваленні рішення суду за результатами розгляду справи по суті, а не суддя на стадії відкриття провадження у справі.

До того ж, якщо пристати на таку правову позицію, то виходить, що законом передбачено оскарження в судовому порядку висновку органу реєстрації актів цивільного стану про відмову у внесенні змін до актового запису, але за виключенням того, коли позивач оскаржує висновок з приводу внесення змін до актового запису щодо національності.

Таким чином, оскільки оскарження в судовому порядку відмови органу реєстрації актів цивільного стану про відмову у внесенні змін до актового запису прямо передбачено законом, помилковим є висновок колегії суддів про неможливість розгляду в судовому порядку позовних вимог ОСОБА_1 , які, на мою думку, враховуючи характер спірних правовідносин, а також відмову адміністративного суду у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин вважаю, що касаційна скарга підлягала задоволенню, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Суддя М. Ю. Тітов