ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/3219/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/1004/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бондаря В.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та позиції відповідача

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Дельта Банк», АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою (т.1 а.с.1-5).

Позов обґрунтований тим, що 28 лютого 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 196 300 доларів США з процентною ставкою 11,2 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання, в той же день (28 лютого 2008 року) між АКІБ «УкрСиббанк» та ним ( ОСОБА_1 ) укладено договір поруки № 183548. Додатковою угодою №1 від 28 лютого 2008 року, яка укладена без погодження з ним, як поручителем, збільшено об`єм його відповідальності, зокрема збільшено розмір процентної ставки. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 28 квітня 2010 року процентна ставка збільшена до 22,40%. Зазначив, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу.

Посилаючись на вимоги ч.1 ст.559 ЦК України, позивач просив суд визнати договір поруки від 28 лютого 2008 року, укладений між ним та банком, припиненим.

У відзиві на позов ПАТ «Дельта Банк» позовні вимоги не визнало, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначало, що:

- умовами додаткової угоди жодних збільшень обсягу відповідальності не відбулось;

- рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16 січня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнута з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Кінч В» на корись банку заборгованість за кредитним договором від 28 лютого 2008 року станом на 14 травня 2013 року у розмірі 2 065 482,48 грн. При розгляді цієї справи ОСОБА_1 був присутній. Судове рішення не виконано;

- позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування наслідків якого просив банк (т.1 а.с.82-84).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.136-140).

Судове рішення мотивовано тим, що зміна обсягу відповідальності поручителя не відбулася, адже додатковою угодою передбачено додаткове право кредитора, а не реальна зміна відсоткової ставки за невиконання умов договору про надання споживчого кредиту.

Доводи апеляційної скарги та відзиву на неї

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про визнання поруки припиненою (т.1 а.с.150-153).

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення не враховано, що банк без його згоди уклав додаткову угоду №1 від 28 лютого 2008 року, яка передбачає збільшення відсоткової ставки, та збільшив з 28 квітня 2010 року відсоткову ставку із 11,2 % до 22,4%, тобто збільшив обсяг його відповідальності без погодження з ним, що є підставою припинення поруки за ч.1 ст. 559 ЦК України. У скарзі апелянт послався на постанову Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 344/7628/15-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просило відмовити у її задоволенні. Крім доводів, що зазначені у відзиві на позов, банк послався на те, що:

- умови додаткової угоди №1 по суті дублюють умови п.1.3.1 договору про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року, що свідчить про те, що жодних змін основних умов договору, які б мали наслідком збільшення обсягу відповідальності позивача не було здійснено;

- зазначена в розрахунку заборгованості процентна ставка 2,4% нараховується саме на прострочену заборгованість за кредитом (відповідно до умов абз.4 п.1.3.1 договору), а на поточну суму заборгованості нараховується 11,2%;

- рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16 січня 2014 року, яким стягнута заборгованість за кредитним договором, набрало законної сили, не виконується відповідачами та має преюдиційне значення для суду від час вирішення даної справи;

- частина 1 ст.559 ЦК України з 04 лютого 2019 року діє в новій редакції.

Ухвалою суду від 07 травня 2020 року замінено сторону у справі ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс», у зв`язку з укладенням 15 листопада 2019 року між ними договору купівлі-продажу прав вимоги (т.1 а.с.239-241).

У судовому засіданні 18 жовтня 2022 року в режимі відеоконференції прийняв участь адвокат Земляков О.А. в інтересах ТОВ «Укрдебт Плюс», інші сторони, будучі належним чином повідомленими про слухання справи в апеляційній інстанції, участі не прийняли.

При цьому, враховано клопотання апелянта про розгляд справи в апеляційній інстанції за його відсутності та його представника (т.1 а.с.237-238).

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Враховуючи наведене, перебування справи в провадженні апеляційного суду з 2019 року, наявність в матеріалах справиписьмових документів, на підтвердження позицій сторін, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 18 жовтня 2022 року.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Землякова О.А. в інтересах ТОВ «Укрдебт Плюс», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що 28 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі Договір), згідно з умовами якого остання отримала грошові кошти у розмірі 196 300 доларів США та зобов`язалася в строк до 28 лютого 2029 року повернути кредит та сплатити проценти у встановлені графіком терміни (т.1 а.с.6-14).

Відповідно до пункту 1.2.2. Договору позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 2 030 доларів США в день сплати ануїтентних платежів. Розмір ануїтентного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно з пунктами 1.3.1., 10.2. цього Договору.

Пунктом 1.3.1. Договору за використання кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процента ставка встановлена у розмірі 11,2 % річних (абз.1). Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору (абз.2). У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки діючий за цим договором у попередньому місяці (абз.3). За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починаючи з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної спати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (абз.4).

Згідно з пунктом 10.2. Договору відповідно до вимог ст.651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов пункту 1.3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з обставин, визначених у підпунктах «а», «б», «в».

У підпункті «а», зокрема визначено, що банк може змінити розмір процентної ставки за порушення кредитної дисципліни.

Порядок збільшення процентної ставки встановлений наступним чином: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника; такий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні Банку.

В день укладення кредитного договору (28 лютого 2008 року) між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року № 0 (т.1 а.с.55).

За умовами додаткової угоди пункт 5.2 основного договору доповнено новим абзацом такого змісту:

«У випадках настання обставин:

- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування».

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 28 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 183548, згідно з умовами якого останній зобов`язався відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту (т.1 а.с.53-54).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з умовами якого право вимоги за кредитним договором, боржником у якому є ОСОБА_2 , передано ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с.15-52).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року у справі № 521/9561/13-ц позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Кінч В» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року в сумі 2 065 482,48 грн. (т.1 а.с.87-89).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2014 року у вищезазначеній справі апеляційна скарга ОСОБА_2 визнана неподаною та повернута скаржнику (т.1 а.с.86).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна договору це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

28 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

За змістом п.10.2. Договору відповідно до вимог ст.651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов п.1.3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з обставин, визначених у підпунктах «а», «б», «в».

У підпункті «а», зокрема визначено, що банк може змінити розмір процентної ставки за порушення кредитної дисципліни.

Порядок нарахування процентів зазначений у п.1.3. договору.

Аналізуючи положення п.1.3.1 кредитного договору, слід дійти висновку, що умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених процентів розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому, у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.

28 грудня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до Договору, якою визначено, що у випадках настання обставин, зокрема, порушення позичальником кредитної дисципліни, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1. Договору.

Отже, банк здійснював нарахування процентів на прострочену суму основного боргу відповідно до пункту Договору, який не змінювався та не доповнювався іншими абзацами додаткової угоди від 28 лютого 2008 року до Договору від 28 лютого 2008 року. По суті умови додаткової угоди дублюють умови п.1.3.1. договору про надання споживчого кредиту, з якими поручитель був ознайомлений.

При цьому, нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 грудня 2018 року у справі № 646/10179/16-ц та від 27 лютого 2020 року у справі № 522/16784/17.

Відтак, підвищення процентної ставки у разі порушення позичальником кредитної дисципліни було передбачено кредитним договором від 28 лютого 2008 року, з умовами якого ОСОБА_1 був ознайомлений.

При встановлених обставинах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання за договором поруки не припинилося на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Крім того, судом враховано наявність судового рішення у справі № 521/9561/13-ц, яке набрало законної сили.

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Зі змісту зазначеного судового рішення встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні, отже був обізнаним про розмір заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, суд першої інстанції не вірно послався на позицію Верховного Суду України у справі №6-70цс154 від 10 вересня 2014 року, в якій зазначено, що установлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв`язку з порушенням позивачем кредитної дисциплін тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Суд не враховав, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених саме у постановах Верховного Суду. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду у постановах від 19 грудня 2018 року у справі № 646/10179/16-ц та від 27 лютого 2020 року у справі № 522/16784/17 є останньою правовою позицією Верховного Суду, яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню судами.

Тому посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду України у справі №6-70цс14 від 10 вересня 2014 року підлягає виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновків щодо незаконності і неправильності судового рішення. Апеляційна скарга знайшла своє підтвердження лише в частині невірного посилання суду на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-70цс14 від 10 вересня 2014 року, що враховано апеляційним судом та оскаржене судове рішення підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на вказану позицію.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 січня 2019 рокузмінити шляхом виключення з мотивувальної частини посилення на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-70цс14 від 10 вересня 2014 року, в іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення за правилами ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2022 року.

Головуючий:

Судді :