Справа № 149/2053/20
Провадження №2/149/8/22
Номер рядка звіту 67
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.10.2022 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Олійник І. С.,

за участю позивача: ОСОБА_1 , його представника адвоката Поворознюка Б. М.,

представника відповідача: адвоката Якименко-Шевчук Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Орган опіки і піклування Хмільницької міської ради про визнання права спільної власності на земельні ділянки та поділ їх в натурі, визнання спільною власністю подружжя квартири та встановлення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної власності на земельні ділянки та поділ їх в натурі, визнання спільною власністю подружжя квартири та встановлення порядку користування квартирою.

Позов мотивовано тим, що в період з 14.02.2007 по 07.02.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого набули спільне майно, а саме: придбано квартиру АДРЕСА_1 ; приватизовано земельну ділянку площею 0, 10000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:0976, що розташована по АДРЕСА_2 ; приватизовано земельну ділянку площею, 0, 1110 га, кадастровий номер :00:001:0977, що розташована по АДРЕСА_2 . Оскільки відносно вказаного майна у сторін виник спір, тому позивач просить визнати спільним майном подружжя вказані земельні ділянки та розділити їх на дві рівні частини. Визнати за ним право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та встановити наступний порядок користування нею: виділити позивачу у користування кімнату № НОМЕР_1 площею 11,3 кв. м, кімнату № 8 площею 11, 7 кв.м із лоджією І площею 2, 9 кв.м; виділити відповідачу кімнату № 4 площею 7, 5 кв.м., кімнату № 3 площею 18, 0 кв.м із балконом ІІ площею 0, 9 кв. м; у спільному користуванні залишити коридор № 1 площею 10, 6 кв.м, кухню № 2 площею 9,7 кв. м, ванну кімнату № 5 площею 2,8 кв.м , туалет № 6 площею 1, 1 кв. м.

Ухвалою суду від 17.09.2020 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 16.11.2020 у справі призначено земельно-технічну експертизу та провадження у справі на час її виконання зупинено.

Ухвалою суду від 22.02.2021 провадження у справі відновлено та справу призначено до підготовчого судового засідання.

22.07.2021 від позивача надійшла заява про уточнення предмету позову та продовження процесуального строку, в якій, зокрема, просив стягнути з відповідача сплачені витрати за проведення експертизи.

Ухвалою суду від 05.07.2021 у справі за клопотанням позивача призначено земельно-технічну експертизи та на час її проведення провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 18.10.2021 провадження відновлено та справу призначено до підготовчого судового засідання.

17.11.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення предмету позову, в якій просить: визнати земельні ділянки з кадастровими номерами :00:001:1410 та :00:001:0977 спільним майном подружжя та розподілити в натурі земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0977 відповідно до варіанту 2-3, додаток № 7 до висновку судової земельно-технічної експертизи від 05.02.2021, виділивши позивачу земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0, 0555 га як першому співвласнику, а відповідачці виділити земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0, 0555 га як другому співвласнику; виділити відповідачці у власність земельну ділянку 0, 0495 га кадастровий номер :00001:1410 та стягнути з неї на користь позивача компенсацію за належну йому частку; визнати за ним право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та встановити наступний порядок користування нею: виділити позивачу у користування кімнату № НОМЕР_1 площею 11,3 кв. м, кімнату № 8 площею 11, 7 кв.м із лоджією І площею 2, 9 кв.м; виділити відповідачу кімнату № 4 площею 7, 5 кв.м., кімнату № 3 площею 18, 0 кв.м із балконом ІІ площею 0, 9 кв. м; у спільному користуванні залишити коридор № 1 площею 10, 6 кв.м, кухню № 2 площею 9,7 кв. м, ванну кімнату № 5 площею 2,8 кв.м , туалет № 6 площею 1, 1 кв. м., а також стягнути з відповідача судові витрати.

29.11.2021 від представника відповідача надійшов відзив на заяву про уточнення предмету позову, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні вимог про виділення ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0495 га та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошової компенсації у розмірі 47154,50 грн.

07.12.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій спростовує твердження про матеріальну незабезпеченість ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 20.01.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

Ухвалою суду від 13.04.2022 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради.

Позивач та його представник в судовому засіданні свою заяву від 17.11.2021 підтримали та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача - адвокат Якименко-Шевчук Ю. О. в судовому засіданні позов визнала частково, в частині визнання за відповідачкою права власності на земельну ділянку площею 0,0495 га та сплати на користь позивача відповідної компенсації за належну йому частку. В частині позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою та земельною ділянкою не погодилася із варіантами, запропонованими позивачем.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 70 СК України, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України), яка встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства (ст. 27 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із аналізу зазначених норм, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (копія на а.с. 7, т. 1) 14.02.2007 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Прізвища подружжя після розірвання шлюбу - ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09.01.2019 в справі № 149/3067/18 (копія на а.с. 8 т. 1) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 лютого 2007 року Хмільницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 22 розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2017 (копія на а.с. 9-11, т. 1) ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п. 1.3 вказаного договору на момент набуття вказаної в цьому договорі квартири покупець перебуває в зареєстрованому шлюбі. На купівлю квартири та укладення цього договору купівлі-продажу отримано згоду чоловіка покупця- ОСОБА_1 , що підтверджується його заявою від 01.08.2017, справжність його підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко О. Л. 01.08.2017 за реєстром № 841.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.06.2021, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 21.07.2021, відмовлено ОСОБА_2 у визнанні за нею права власності у цілому на квартиру АДРЕСА_1 , як особистої приватної власності одного з подружжя.

На підставі рішення Хмільницької міської ради 9 сесії 6 скликання від 28.04.2011 ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :00:001:0976, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 797366 (т. 1, а.с. 13). Вказану земельну ділянку в подальшому було розділено на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :00:001:1410 та :00:001:1411 ( т. 1, а.с. 212, т. 2, а.с. 60-75). Власником вказаних земельних ділянок є ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1, а.с. 44, 47). В подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.02.2017 (копія в т. 2, а.с. 2) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:1411 набув ОСОБА_5 .

На підставі рішення Хмільницької міської ради 9 сесії 6 скликання від 28.04.2011 ОСОБА_2 набула власність земельну ділянку площею 0,1110 га, кадастровий номер :00:001:0977, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 797367 (т. 1, а.с. 14).

05.02.2021 судовим експертом було складено висновок № 058/20 судової земельно- технічної експертизи (т. 1, а.с. 114-130), в якому було запропоновано варіанти розподілу земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:0976 та :00:001:0977. Як встановлено вище, земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :00:001:0976 було в подальшому поділено на дві окремі, і на час розгляду справи вона як об`єкт відсутня.

Згідно висновку № 021/21 експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 18.10.2021 (т. 2, а.с. 94-114) не можливо виконати розподіл земельної ділянки площею 0,0495 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:001:1410 на дві частини відповідно до ідеальних часток співвласників (по 1/2 частці). Ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 47154,50 грн.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У справі, яка розглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована, а тому позовні вимоги в частині визнання права спільної власності подружжя та його поділ підлягають задоволенню з урахуванням часткового визнання позову відповідачем. Право співвласника на компенсацію може виникати в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної власності (наприклад, частка співвласника є незначною і надати йому її у володіння та користування неможливо), що враховується судом при вирішенні спору по суті.

За змістом ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Суд вважає, що запропонований позивачем варіант поділу земельної ділянки згідно з висновком експерта є обгрунтованим, а заперечення представника відповідача щодо поділу у інший спосіб, відмінний від запропонованого, суд відхиляє як такі, що грунтуються на суб`єктивних переконаннях та не підтверджені об`єктивною доцільністю і співмірністю.

Право спільної часткової власності на підставі ст. 358 ЦК України здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування квартирою, суд приходить до наступних висновків.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

В судовому засіданні, під час дослідження письмових доказів встановлено, що в квартирі, яка є предметом спору, разом із матір`ю проживають неповнолітні діти сторін: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечив відповідач. З метою забезпечення захисту їх прав та інтересів ухвалою суду від 13.04.2022 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради.

У частині 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.10.2021 у справі № 755/12052/19 дійшла наступних висновків.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частини перша та третя статті 160 СК України).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (частина перша статті 405 ЦК України). Це кореспондує частині першій статті 156 Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року № 5464-X (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЖК УРСР), яка передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР. Відповідно до змісту частини другої статті 64 ЖК УРСР це є: дружина наймача, їх діти і батьки. Також членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (частина друга статті 11 Закону про охорону дитинства).

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (частини друга статті 18 Закону про охорону дитинства).

Судом з метою врахування при ухваленні рішення в частині встановлення порядку користування квартирою між співвласниками зобов`язано орган опіки і піклування надати письмові пояснення щодо спору. 26.05.2022 року і 20.09.2022 року до суду надійшли відомості про неможливість скласти акт обстеження умов проживання дітей, вислухати їх думку та думку матері. В судовому засіданні учасники не заперечили, що відповідач разом з дітьми перебуває за межами території України у зв`язку з запровадженням воєнного стану.

На підставі досліджених доказів суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою (по дві кімнати для позивача і відповідача, нежитлові приміщення залишити у спільному їх користуванні) не відповідає інтересам неповнолітніх дітей, які також мають право користування вказаною квартирою згідно з вищевказаними приписами чинного законодавства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом вжито вичерпних заходів для з`ясування обставин, що мають істотне значення та вирішення спору щодо встановлення порядку користування квартирою з урахуванням інтересів усіх зацікавлених осіб, однак за відсутності пропозицій органу опіки і піклування щодо можливості визначення порядку користування квартирою у спосіб, про який просить позивач, чи будь-якого іншого, що враховував інтереси сторін і їх неповнолітніх дітей, які мають право користуватися квартирою, суд вважає, що позов у цій частині не підлягає задоволенню. В даному випадку при вирішенні спору суд не може перебирати на себе функції органу опіки і піклування та підміняти у своєму рішенні рішення цього органу.

Документально підтверджені судові витрати (в тому числі зі сплати судового збору, на професійну правничу допомогу позивача, пов`язані з проведенням експертиз) слід розподілити згідно зі статтею 141 ЦПК України пропорційно задоволених вимог. При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача щодо виключення зі складу судових витрат, понесених позивачем, витрат на оплату професійної правничої допомоги в частині ксерокопіювання документів, оскільки вказані послуги включені до розміру гонорару адвоката позивача, а також відповідають критеріям, передбаченим ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 57, 66, 69-71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 355, 368, 369, 370, 372 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя:

1) земельну ділянку площею 0,0495 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1410, яка знаходиться в АДРЕСА_2 ;

2) земельну ділянку площею 0,1110 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер :00:001:0977, яка знаходиться в АДРЕСА_2 .

Розподілити в натурі земельну ділянку площею 0,1110 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер :00:001:0977, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , відповідно до варіанту 2-3, додаток №7 до висновку судової земельно-технічної експертизи від 05.02.2021 №058/20, виділивши співвласникам: ОСОБА_1 - земельну ділянку, схематично зображену під №1 площею 0,0555 га, та ОСОБА_2 - земельну ділянку, схематично зображену під №2 площею 0,0555 га.

Виділити ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0495 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1410, яка знаходиться в АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію за належну йому частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0495 га кадастровий номер :00:001:1410, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , в сумі 47 154,50 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв. м., житловою площею 48,5 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені судові витрати, які складаються з: 2 022,38 грн. судового збору, 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 14 467,62 грн. витрат, пов`язаних із проведенням земельно-технічних та земельно-оціночної експертиз.

Решту понесених судових витрат залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27.10.2022 року

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Третя особа: Орган опіки і піклування Хмільницької міської ради (Виконавчий комітет) м. Хмільник Вінницької області, вул. Столярчука, 10.

Суддя Павлюк О. О.