Справа № 947/4/21
№ провадження 2/495/585/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря - Мельник Ю.В.

Справа № 947/4/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.12.2020 року звернулась до Київського районного суду м. Одеса із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та збільшення розміру аліментів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 30.12.2020 року, роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та про збільшення розміру аліментів.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини направлено за територіальною юрисдикцією /підсудністю/ до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

09.08.2021 року справа надійшла до провадження судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Прийомової О.Ю.

Так, суд розглядає справи за вимогами ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 26.09.2014 року по 11.03.2016 року, від якого має дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 11.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини, до настання повноліття дитини.

Позивач вказує, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає. Дитина його не знає та не асоціює як біологічного батька.

В свою чергу, всі турботи по вихованню та утриманню дитини лежать на її матері та бабусі, стверджує позивач. Аліменти відповідач сплачує з 2018 року, при цьому робить це нерегулярно.

Дитина зареєстрована та мешкає разом із матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 .

Для доньки позивачем створені всі умови в квартирі - є окреме ліжко, дитячий стіл, телевізор, розвиваючі іграшки, одяг за сезоном.

Позивач зауважує, що проживання доньки разом із матір`ю відповідає інтересам дитини, оскільки: 1) донька проживає разом з матір`ю з самого народження, має з нею тісний емоційний зв`язок; 2) квартира, в якій вони мешкають, є самостійною двокімнатною квартирою та обладнана всім необхідним для доньки, що підтверджується копією акту обстеження умов проживання; 3) за місцем проживання у доньки є друзі-однолітки, з батьками яких підтримує зв`язок позивач; 4) дорога до дитячого садку, де займається дитина складає 350 м або 5 хвилин від місця проживання.

В той же час, зазначає, що відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю обмежує їх з відповідачем доньку в реалізації її прав.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

З вказаних вище підстав, вона і звернулась до суду з даним позовом.

Не погодившись з доводами та вимогами позивача, від відповідача до суду надійшов письмовий відзив від 28.09.2021 року, згідно якого відповідач вказує, що дійсно після розірвання шлюбу, донька проживала разом з матір`ю та бабусею.

На момент розлучення з колишньою дружиною, їх донька ще не досягла навіть однорічного віку, а тому найкраще для дитини було проживання разом з матір`ю.

Після ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідач вказує, що систематично сплачував аліменти, але після 2017 року в нього змінились умови праці, тому він вимушений був виїхати за кордон, адже його фінансове становище було ускладненим, але він як люблячий та відповідальний батько розумів, що це не повинно відображатись на умовах життя його доньки.

Разом з тим, відповідач зазначає, що з моменту розлучення, у нього з позивачем та її матір`ю почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почали створюватись штучні перешкоди зі сторони ОСОБА_1 та осіб, які проживають разом із донькою відповідача, стосовно можливості нормального спілкування з нею.

Він має сумніви щодо відповідального ставлення до своїх батьківських обов`язків ОСОБА_1 з підстав того, що позивач не надала характеристики з місця навчання дитини, довідок з лікарні, де зазначено, що той із батьків, хто бажає, щоб дитина проживала з ним, піклується про дитину, відвідує з дитиною місце навчання, батьківські збори, приймає участь у житті школи або дитячого садку, а також піклується про стан здоров`я дитини.

Попри сумнів щодо сумлінного виконання батьківських обов`язків зі сторони матері дитини, відповідач зауважує, що 16.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Проте, про необхідність проведення будь-яких оздоровчих заходів батька дитини не повідомляли.

Стосовно намірів вивезення дитини на відпочинок, також.

Відповідач стверджує, що дуже хвилюється відносно перебування його дитини за межами території України.

На думку відповідача, його усунули від спілкування з дитиною та питань виховання донькою.

На даний момент взагалі не з`ясовані питання спілкування та зустрічей з дитиною в межах одного міста, а тому він стурбований тим, що без його відома мають намір на необмежений час вивезти доньку до Ізраїлю, оскільки позивач має родинні зв`язки із жителями іноземної країни і вже був прецедент поїздки з донькою нібито на відпочинок.

Але на даний час, у відповідача є обґрунтовані сумніви щодо будь-якого виїзду дитини за кордон, оскільки позивач неодноразово особисто зазначала, що поїде з дитиною в Ізраїль і батько дитину ніколи не побачить.

Фактично, позивач вже часто погрожує викраденням дитини, чинить психологічний тиск та утикає його законні батьківські права щодо доньки шляхом маніпулювання дитиною та користуючись любов`ю батька до доньки.

Відповідач наполягає, що визначення місця проживання дитини встановлено в позасудовому порядку та ним ніколи не оскаржувалось.

Однак, прийняття рішення судом щодо підтвердження місця проживання дитини разом з матір`ю надасть їй можливість без згоди батька свавільно розпоряджатись долею їх спільної дитини та вивезти без згоди законного батька, який дуже бажає з нею спілкуватися та безперешкодно бачитися, до іншої країни.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідач повністю заперечує проти позову ОСОБА_1

23.10.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона вказує, що відповідач не заперечує проти самого факту проживання дитини з матір`ю, але проти наявності самого рішення суду про визначення місця проживання дитини, посилаючись на відсутність спору.

Позивач не згодна з такими ствердженнями відповідача, з огляду на те, що наявність судової справи, заперечень відповідача, що викладені ним у відзиві з проханням відмовити у задоволенні позову і свідчать про наявність спору.

Крім того, зауважила, що факти перешкод батькові у спілкуванні та вихованні дитини є лише його припущенням.

В іншому випадку він не позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення до органу опіки та піклування чи порушення судового розгляду у визначенні участі батька у спілкуванні з дитиною, чим не скористався, імовірно у зв`язку з самою відсутністю перешкод.

Разом з тим, позивач підтвердила, що починаючи з квітня 2016 року, вона неодноразово намагалась отримати дозвіл на виїзд дитини разом з нею до її бабусі/ справа № 520/4280/16-ц, ухвала від 25.04.2016 року про повернення позову у зв`язку із порушенням правил підсудності; справа № 495/4733/16-ц, Ухвала від 21.06.2016 року про повернення позову у зв`язку із порушенням правил підсудності; справа № 495/6364/16-ц про дозвіл на тимчасовий виїзд без згоди батька, яка розглядалась рік.

Згідно позову була зазначена країна і тимчасовість.

Згідно відзиву ОСОБА_2 від 20.12.2021 року він просив відмовити в наданні такого дозволу через те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон.

Ухвалою від 16.02.2017 року справу залишено без розгляду, у зв`язку із втратою чинності запрошення та зміною планів.

Стосовно побоювань відповідача щодо вивезення дитини до іншої країни на постійне місце проживання, позивач зауважила, що рішення суду щодо визначення місця проживання дитини не є і не може бути підставою для виїзду для дитини на постійне місце проживання, адже законодавством передбачені певні обмеження його використання та механізми захисту прав іншого з батьків.

Тож, лише безпідставні переживання не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

22 лютого 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду, суддя Волкова Ю.Ф. по вказаній справі було відкрито провадження у справі з призначенням справи до її підготовчого розгляду.

17 березня 2021 року Ухвалою суду відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

14 липня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по сутті.

04 серпня 2021 року Розпорядженням № 257 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи у в зв`язку з відрядженням судді Волкової Ю.Ф. до Ковельського міськрайонного суду Волинської області для здійснення правосуддя. (т.1 а.с. 165)

Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 серпня 2021 року справа надійшла до провадження судді Прийомової О.Ю. (а.с. 166)

09 серпня 2021 року Ухвалою суду вказана справа прийнята до провадження судді з призначенням її підготовчого розгляду.

16 грудня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянувши справу у їх відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, матеріали справи містять відзив відповідача на позовні вимоги позивача.

Представник третьої особи - Київської РДА як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, згідно його пояснень, викладених у листі-повідомленні від 16.12.2021 року, питання, порушене ОСОБА_1 було розглянуто в присутності заявниці та батька дитини гр. ОСОБА_2 , який під час розгляду питання щодо визначення місця проживання дитини повідомив, що не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Враховуючи викладене, повідомлено про відсутність законодавчих підстав для вирішення питання по суті та прийняття рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що дійсно позивач та відповідач є батьками малолітньої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

За рішенням Київського районного суду м. Одеса, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 26.09.2014 року; визначено прізвище ОСОБА_4 після розірвання шлюбу - « ОСОБА_5 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн, але не менше 30 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини щомісяця, до настання повноліття дитини.

За даними, наявними в матеріалах справи, зареєстрованим місцем проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є АДРЕСА_2 , з 14.06.2016 року, що підтверджується Довідкою № Г44-263807-ф/л від 01.12.2020 року.

В свою чергу, вказана квартира є місцем проживання позивача.

Жодною стороною у справі не заперечувався факт фактичного проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного працівниками служби у справах дітей Одеської міської ради від 19.10.2020 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 розміщена на 7 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2 кімнат. Санвузол роздільний. Кухня приблизно 30 кв.м.

Для виховання та розвитку дитини створено наступні умови: окреме ліжко, шафа з одягом за сезоном, іграшки, дитячий стіл, телевізор.

За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .. Стосунки в сім`ї доброзичливі.

Згідно характеристик мешканців будинку АДРЕСА_3 /сусідів позивача/, складених 22.11.2020 року та 23.11.2020 року, підтверджується, що матеріально-житлові умови проживання сім`ї добрі, у доньки є своя кімната.

Вихованням дитини займається матір ОСОБА_1 . Дитина завжди доглянута, охайно одягнена по сезону. ОСОБА_1 активно цікавиться життям доньки, водить її на навчання, на різні кружки. Займається уроками. Родина намагається разом проводити вільний час, донька прив`язана до матері та любить її. Дитина матеріально утримується матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_7 . В побуті ОСОБА_1 доброзичлива, чуйна, дружелюбна. Батько з сім`єю не проживає більше 4 років, за місцем проживання батько дитину не відвідує.

Позивач вказує, що наразі дитина проживає разом із нею, проте виникла необхідність визначення місця проживання дитини із матір`ю, що в т.ч. зумовлюється вирішенням питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця /крім іншого - до прабабусі в країну Ізраїль/.

Нормативне обґрунтування

Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього.

При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

У відповідності до ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Виходячи із встановленого судом факту проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, з часу її народження, та після розірвання шлюбу її батьків, прийнявши до уваги тісний емоційний зв`язок з матір`ю, та враховуючи малолітній вік дитини, виходячи також з доказовості прийняття безпосередньої участі у житті дитини виключно матір`ю, з огляду на можливості створення належних умов для її виховання, суд не вбачає перешкод у визначенні місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Між тим, суд критично відноситься до сумнівів відповідача щодо сумлінного та відповідального виконання матір`ю ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо догляду та виховання за дитиною, з огляду на приєднані позивачем докази відвідування дитиною дитячого садка та інших гуртків, достатніх для розвитку дитини матеріально-побутових умов, тощо та відсутності спростувань вказаному.

Суд приймаючи рішення виходить з якнайкращих інтересів дитини, та того факту, що у контексті виниклих правовідносин сам батько - відповідач по справі фактично не заперечує необхідності проживання дитини із матір`ю.

Разом з тим, суд ставиться критично до його переживання та побоювання з приводу можливості так званого «викрадення» дитини її матір`ю та вивезення до іншої країни, адже такі доводи відповідача жодним чином не підтверджені.

Виходячи з того, що ч. 5 ст. 157 СК України встановлені обмеження тривалості тимчасового виїзду за межі України дитини без згоди другого з батьків, суд погоджується з доводами позивача, що заперечення відповідача ґрунтуються лише на його припущеннях.

Крім того, навіть у разі можливості тимчасового виїзду до іншої держави з донькою до родичів позивача, вказане лише зумовлюється інтересами малолітньої, яка має усі права спілкування зі своєю прабабусею, права отримати ширший кругозір, духовний та моральний розвиток тощо.

З огляду на усе вищевикладене, у відповідності до виниклих правовідносин, вимог чинного законодавства України, ґрунтуючись на наявних в матеріалах справи доказах, з огляду на відсутність обґрунтованих та фактичних заперечень з боку батька на продовженні проживання дитини разом з матір`ю, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, визначивши місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи те, що позивач сплатила за розгляд вимог немайнового характеру під час звернення до суду з відповідним позовом 840,8 грн судового збору, то їх стягнення підлягає з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141,161 СК України, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,

Третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, , адреса: м. Одеса, вул. Академіка Корольова,9.

Повний текст рішення складений 26 жовтня 2022 року.

Суддя: