Справа № 544/690/19
Номер рядка звіту 29
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 лютого 2022 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю:

секретаря Киричевської В.М.,

учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гордієнка Ю.П.,

у відкритому судовому засіданні, у залі суду м.Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Тетяна Іванівна, державний реєстратор Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Міхєєв Дмитро Сергійович, Виконавчий комітет Пирятинської міської ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно, отримане за правочинами, визнаними недійсними, та скасування записів про право власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, який був нею уточнений (т.1 а.с.196-203), в обґрунтування якого вказала наступне. З 16.09.2008 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно із заповітом від 13.09.2010 (реєстровий № 1188) спадкоємцем майна ОСОБА_3 є вона - ОСОБА_2 . Відповідно до договору дарування від 15.08.2007 ОСОБА_3 отримав в дар від ОСОБА_4 незакінчений будівництвом торгівельний комплекс А-1 (готовність 28 %) та земельну ділянку з цільовим призначенням для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності площею 0,150га, на якій розміщений вказаний комплекс. У подальшому торгівельний комплекс було здано в експлуатацію та 12.01.2010 зареєстровано право власності. До складу комплексу входить нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1» загальною площею 502,70кв.м., сарай «В», замощення «І», огорожа № «1-3». Також на вказаній земельній ділянці знаходиться наразі незавершене будівництво готельного комплексу (розпочато в 2006 році, в експлуатацію не введено, право власності не зареєстровано), яке в порядку спадкування належить ОСОБА_2 03.08.2016 у ОСОБА_3 діагностували тяжку хворобу (IV стадія онкологічного захворювання сечового міхура) та рекомендували проводити лікування за кордоном (Німеччина або Ізраїль). Розуміючи масштаб майбутніх витрат на лікування в закордонних клініках, чоловік та вона почали шукати (планувати) відповідні кошти. Основними джерелами отримання коштів розглядався продаж об`єктів нерухомості - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та торгівельного комплексу і земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . Але, коли в оперативному порядку вирішити питання реалізації майна не вдалось, а хвороба прогресувала і була уже призначена дата медичного обстеження та операції в клініці Ізраїлю, вони були змушені позичати гроші та 18.08.2016 відлетіли на лікування. На переліт та лікування в Ізраїлі (з 18.08.2016 по 02.09.2016) було витрачено близько 15000,00 євро (понад 400000,00грн). Після повернення вони продовжували вирішувати питання продажу майна, оскільки потрібно було віддавати борги та готуватись до наступних поїздок на лікування, але пропозицій від покупців не було. Власні заощадження та надходження від підприємницької діяльності були надто незначними порівняно з реальними потребами та прогнозами. За таких умов, ОСОБА_3 змушений був погодитись на єдину пропозицію, яка надійшла від ОСОБА_1 , давнього знайомого, який виявив бажання придбати торгівельний комплекс та земельну ділянку за суму близько 30 тисяч євро. Така сума в кілька разів була менша від реальної ліквідної вартості майна, але необхідність в коштах для лікування тяжкої хвороби, яка загрожувала життю ОСОБА_3 , спонукала останнього прийняти таку пропозицію. За відсутності існуючої реально тяжкої обставини ОСОБА_3 майно за таку ціну ніколи б не продавав. Підготовкою оформлення правочину займався ОСОБА_1 , який організував також і здійснення оцінки майна. Майно було оцінено суб`єктом оціночної діяльності зовсім недорого, десь в таку суму, яку і пропонував ОСОБА_1 , хоча його дійсна ринкова вартість, як наразі підтверджується іншою оцінкою, в понад два рази вища. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 відповідач мав сплатити ОСОБА_3 за придбання земельної ділянки 185200грн., в той час як ринкова вартість даної земельної ділянки на дату вчинення правочину складала 442000грн. За договором купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 відповідач мав сплатити ОСОБА_3 за придбання приміщення торгівельного комплексу 716000грн., в той час як ринкова вартість даного нерухомого майна станом на дату вчинення правочину складала 1599000грн. 21.10.2016 договори купівлі-продажу комплексу та земельної ділянки було підписано, посвідчено нотаріусом та внесено відповідні записи до державного реєстру прав власності на нерухоме майно. За умовами вказаних договорів оплата мала відбутися протягом трьох банківських днів після їх укладення шляхом безготівкового розрахунку, оскільки вартість майна істотно перевищувала суми, дозволені законодавством для проведення оплати готівкою. Враховуючи те, що у неї ще були кошти на другу поїздку, дата якої була погоджена з клінікою (31.10.2016), вони не дочекались проведення оплати та відбули до Ізраїлю, де проходило лікування до 07.11.2016. Після повернення додому та перевірки стану рахунку в «Ощадбанку» виявилось, що оплата досі не зроблена, а сам ОСОБА_1 повідомив, що ситуація у нього змінилась, коштів немає, потрібно чекати. На той час хвороба набула ще більш тяжкого перебігу, ОСОБА_3 став потребувати постійного стороннього догляду, який вона здійснювала особисто, та у них обох не було ні часу, ні фізичних можливостей впливати на ОСОБА_1 , спонукаючи його до проведення оплати. Так і до часу смерті ОСОБА_3 у жовтні 2017 року ОСОБА_1 оплату не провів, хоча повністю користувався як придбаним майном, так і не придбаними недобудованим готельним комплексом та трансформаторною підстанцією. Станом на час звернення до суду з позовом кошти не сплачені. Уважає, що спірні правочини були вчинені під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. В цілому, матеріали справи свідчать про те, що оспорювані правочини укладено під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для продавця умовах, з особою, яка знала про наявність таких тяжких обставин (відповідачем). Також зазначила, що відповідач за час перебування у його власності нерухомого майна, набутого за правочином від 21.10.2016, вчинив дії, направлені на ускладнення можливого застосування судом наслідків недійсності правочину. Станом на дату звернення із даним позовом земельна ділянка площею 0,1500га, кадастровий номер :00:045:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка була об`єктом правочину, поділена відповідно до рішення №135 від 16.04.2019 виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області. Замість однієї земельної ділянки площею 0,1500га утворились три земельних ділянки: земельна ділянка площею 0,0611га, кадастровий номер :00:045:0031, адреса розташування: АДРЕСА_3 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право - 31447825 від 26.04.2019; земельна ділянка площею 0,0141га, кадастровий номер :00:045:0032, адреса розташування: АДРЕСА_3 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право 31447334 від 26.04.2019; земельна ділянка площею 0,0748га, кадастровий номер :00:045:0033, адреса розташування: АДРЕСА_3 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право - 31447608 від 26.04.2019. Крім того, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкту нерухомого майна - торгівельний комплекс (реєстраційний номер 238) також проведено поділ з утворенням нових об`єктів. Наразі, відповідно до актуальної інформації, замість об`єкту - нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1» загальною площею 502,70кв.м., сарай «В», замощення «1», огорожа № «1-3» обліковується два об`єкти: нежитлова будівля А-1 загальною площею 93,4кв.м., номер запису про право власності 31449441 від 26.04.2019; нежитлова будівля «А-1» загальною площею 409,3кв.м., трансформатор № 1272397 «В», замощення «1», огорожа № «1-3», номер запису про право власності 31449003 від 26.04.2019. При цьому, до складу цього об`єкту замість «сараю «В» став входити «трансформатор № 1272397 «В», який взагалі не був предметом договору купівлі-продажу та знаходиться за межами придбаної ОСОБА_1 земельної ділянки.

На підставі викладеного позивачка просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 0,1500га, кадастровий номер :00:045:0001, посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І. Визнати недійсним договір купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо торгівельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 (спадкоємцю ОСОБА_3 ) майно, отримане за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 та за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449441 від 26.04.2019 щодо об`єкту - нежитлова будівля А-1 загальною площею 93,4кв.м., зареєстрованого за ОСОБА_1 . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449003 від 26.04.2019 щодо об`єкту - нежитлова будівля «А-1» загальною площею 409,3кв.м., трансформатор № 1272397 «В», замощення «І», огорожа № «1-3», зареєстрованого за ОСОБА_1 . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447825 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0611га, кадастровий номер :00:045:0031, адреса розташування АДРЕСА_3 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_1 . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447334 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0141 га, кадастровий номер :00:045:0032, адреса розташування АДРЕСА_3 (цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_1 . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447608 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0748га, кадастровий номер :00:045:0033, адреса розташування АДРЕСА_3 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за ОСОБА_1 . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гордієнко Ю.П. подав відзив на позовну заяву (т.1 а.с.231-234), в якому зазначив наступне. 21 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу торгівельного комплексу (далі - Договір 1), що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (далі - Торгівельний комплекс); та Договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі - Договір 2), загальною площею: 0,1500 га, кадастровий номер: :00:045:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (далі - Земельна ділянка). 18 жовтня 2016 року перед укладенням Договору 1 та Договору 2 Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» було визначено ринкову вартість торгівельного комплексу та земельної ділянки. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна від 18.10.2016 загальна ринкова вартість торгівельного комплексу становила 716000грн, а відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 18.10.2016 ринкова вартість земельної ділянки становила 185200грн. ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 укласти Договори купівлі-продажу цих об`єктів нерухомості за ціною, вказаною у Звітах про незалежну оцінку майна від 18.10.2016. ОСОБА_1 погодився на пропозицію ОСОБА_3 . Відповідно до п. 2 Договору 1 продаж торгівельного комплексу вчиняться за ціною 716000грн. Відповідно до п. 2 Договору 2 продаж земельної ділянки вчиняється за ціною 185200грн. Доводи ОСОБА_2 про те, що станом на час звернення до суду з позовом кошти не сплачені, представник відповідача вважає безпідставними, що не відповідають фактичним обставинам справи, і є неправдивими з огляду на те, що суми грошових коштів, вказаних у п. 2 Договору 1 та у п. 2 Договору 2, були повністю сплачені ОСОБА_1 ОСОБА_3 після укладення Договору 1, та Договору 2 (копії Заяв ОСОБА_3 , посвідчені 22.10.2016 державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Реп`ях Т.І., реєстрові № 1-1278, та реєстровий № 1-1279 додаються). Крім того, після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжували доброзичливо спілкуватися. ОСОБА_1 навіть інколи надавав допомогу ОСОБА_2 у питаннях ведення нею підприємницької діяльності, періодично представляв її інтереси. Також представник відповідача знаходить безпідставними доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 змушений був погодитись на єдину пропозицію, яка надійшла від ОСОБА_1 , який виявив бажання придбати торгівельний комплекс та земельну ділянку за суму близько 30 тисяч євро, що в кілька разів менше від реальної ліквідної вартості майна, але необхідність в коштах для лікування тяжкої хвороби, яка загрожувала життю ОСОБА_3 , спонукала останнього прийняти таку пропозицію. За відсутності існуючої реально тяжкої обставини ОСОБА_3 майно за таку ціну ніколи б не продавав. Так, ОСОБА_1 було відомо про хворобу ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_1 також було відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на момент укладення Договору 1 та Договору 2 були фізичними особами - підприємцями, причому, достатньо фінансово забезпеченими; і на той час ціна продажу торгівельного комплексу та земельної ділянки ніяк не випливала із необхідності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у грошових коштах для лікування ОСОБА_3 . Крім того, відповідно до п. 6 Договору 1 ОСОБА_2 - дружина продавця, надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на продаж за ціну, на умовах, за його розсудом торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, про що викладено в заяві, засвідченій Пирятинською державною нотаріальною конторою 21.10.2016 за реєстром № 1-1265. Відповідно до п. 10 Договору 1 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними: укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі: умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Відповідно до п. 11 Договору 1 сторони засвідчили, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу зазначеного торгівельного комплексу. Відповідно до п. 10 Договору 2 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам: волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Відповідно до п. 11 Договору 2 сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. Крім цього, у своїй уточненій позовній заяві ОСОБА_2 також вказує, що відповідач за час перебування у його власності нерухомого майна, набутого за правочином від 21.10.2016, вчинив дії, направлені на ускладнення можливого застосування судом наслідків недійсності правочину. Однак, такі твердження ОСОБА_2 також не відповідають фактичним обставинам справи. Після укладення Договору 1 та Договору 2 ОСОБА_1 , як власник торгівельного комплексу та земельної ділянки, у зв`язку із господарською необхідністю та оптимізацією ведення підприємницької діяльності, у відповідності з чинним законодавством України, здійснив їх поділ та оптимізацію розміщення. І це відбувалося аж ніяк не з метою вчинити дії, направлені на ускладнення можливого застосування судом наслідків недійсності правочину. Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 не надала суду жодного належного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно, отримане за правочинами, визнаними недійсними та скасування записів про право власності. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які очікує понести в зв`язку із розглядом справи відповідач (попередній орієнтовний розрахунок складає 10000грн).

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Треті особи у судове засідання не з`явились, просили розглядати справу в їх відсутність.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

21 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 - продавцем та ОСОБА_1 - покупцем було укладено договір купівлі-продажу торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_3 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1500га, кадастровий номер земельної ділянки :00:045:0001, з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності (далі - Договір №1) (т.1 а.с.11-12).

Згідно п.2 Договору№1 продаж торгівельного комплексу вчиняється за 716000грн, які продавець отримає після підписання даного договору. Покупець зобов`язується протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору сплатити грошові кошти за придбаний торгівельний комплекс у розмірі 716000грн без ПДВ продавцю на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, , отримувач ОСОБА_3 . Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбуватиметься з дотриманням вимог ст.1087, 1088 ЦК України та Постанови НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013.

Загальна вартість торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, становить 716000грн відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого 18.10.2016 ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» (п.3 Договору №1).

У пункті 4 Договору №1 Покупець засвідчив, що незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеної в цьому договорі нерухомого майна немає; з моменту набуття Продавцем права власності на відчужуваний торгівельний комплекс він не здійснював самочинних або будь-яких інших перебудов чи перепланувань нерухомого майна, що є предметом цього договору; на день укладання цього договору всі технічні характеристики відповідають вищезазначеному правовстановлюючому документу та технічному паспорту, виготовленому КП «Лубенське МБТІ» від 03.06.2009 за реєстровим №2-39, у зв`язку з цим Покупець не наполягає на проведенні поточної технічної інвентаризації відчужуваного нерухомого майна, що є предметом цього договору; від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення; до укладення цього договору торгівельний комплекс або будь-які його складові іншим особам не відчужені; торгівельний комплекс або будь-які його складові під забороною (арештом) на в заставі, в податковій заставі - не перебувають, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передано; щодо нього відсутні судові спори; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо торгівельного комплексу немає.

ОСОБА_2 , дружина Продавця, надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на продаж за ціну, на умовах, за його розсудом, торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, про що викладено в заяві, засвідченій Пирятинською ДНК 21.10.2016 за реєстром №1-1256 (п.6 Договору №1).

У пункті 10 Договору №1 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в ньому.

Правові наслідки приховування реальної вартості торгівельного комплексу, зміст ст.229, 230, 231, 233-235, 362, 377, 655, 657, 659, 660, 1087, 1088 ЦК України, зміст Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, ст.210 Земельного Кодексу України, Положення ст.57, 65, 74 Сімейного Кодексу України, ст.167, 172 Податкового Кодексу України та щодо сплати військового збору у розмірі 1,5% від вартості відчужуваного майна, сторонам роз`яснено (п.18 Договору №1).

21 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 - продавцем та ОСОБА_1 - покупцем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1500га, кадастровий номер земельної ділянки :00:045:0001, з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці (далі - Договір №2) (т.1 а.с.13-14).

Згідно п.2 Договору №2 продаж земельної ділянки вчиняється за 185200грн, які продавець отримає після підписання даного договору. Покупець зобов`язується протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору сплатити грошові кошти за придбаний торгівельний комплекс у розмірі 185200грн без ПДВ продавцю на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, , отримувач ОСОБА_3 . Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбуватиметься з дотриманням вимог ст.1087, 1088 ЦК України та Постанови НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013.

Загальна вартість торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, становить 185200грн відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого 18.10.2016 ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» (п.3 Договору №2).

Продавець повідомив Покупця, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, є особистою приватною власністю, не є спільною сумісною власністю, і осіб, які б могли порушити питання про визнання ними права власності на зазначену земельну ділянку, немає, так як набута в порядку приватизації (п.6 Договору №2).

У пункті 10 Договору №2 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в ньому.

Правові наслідки приховування реальної вартості земельної ділянки, зміст ст.229, 230, 231, 233-235, 362, 377, 655, 657, 659, 660, 1087, 1088 ЦК України, зміст Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, ст.210 Земельного Кодексу України, Положення ст.57, 65, 74 Сімейного Кодексу України, ст.167, 172 Податкового Кодексу України та щодо сплати військового збору у розмірі 1,5% від вартості відчужуваного майна, сторонам, що підписали цей договір, нотаріусом роз`яснено (п.18 Договору №2).

22 жовтня 2016 року ОСОБА_3 підтвердив проведення зі сторони ОСОБА_1 повного розрахунку за продані земельну ділянку площею 0,1500га з кадастровим номером :00:045:0001 та торгівельний комплекс, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , перерахувавши грошові кошти в сумі 185200грн та 716000грн відповідно ОСОБА_3 на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, , про що ОСОБА_3 склав відповідні заяви, які були посвідчені державним нотаріусом Пирятинської ДНК 22.10.2016 (.т.1 а.с.235-236). У вказаних заявах ОСОБА_3 засвідчив про відсутність претензій майнового та фінансового характеру щодо ОСОБА_1 та розрахунок між ними відбувся з дотриманням вимог ст.1087, 1088 ЦК України та Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, грошові кошти за продані земельну ділянку та торгівельний комплекс перераховані ОСОБА_1 ОСОБА_3 в повному обсязі.

Згідно виписок по рахунку від 08.10.2019 та від 01.11.2019 на рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 за період з 20.10.2016 по 23.10.2016 надійшло грошових коштів в сумі 10046,01грн. Перерахування коштів на виконання договору №39560516 від 19.09.2016. Кошти від ОСОБА_1 за період з 20.10.2016 по 23.10.2016 на рахунок ОСОБА_3 не надходило (т.2 а.с.105, 126-131).

Будучи власником спірної земельної ділянки площею 0,1500га з кадастровим номером :00:045:0001 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 здійснив її поділ на три суміжні з присвоєнням нових адрес, а саме: земельна ділянка площею 0,0141га, кадастровий номер :00:045:0032, адреса: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,0611га, кадастровий номер :00:045:0031, адреса: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,0748га, кадастровий номер :00:045:0033, адреса: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.146-175).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 16.09.2008 уклали шлюб, у зв`язку з чим ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 (т1 а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.16).

За життя 13.09.2010 ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів повністю дружині ОСОБА_2 (т.1 а.с.17).

Відповідно до звіту про оцінку майна №р10/10 торгівельного комплексу та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , вартість торгівельного комплексу станом на 10.10.2016 становить 1599000грн, земельної ділянки кадастровий номер :00:045:0001 станом на 10.10.2016 - 442000грн (т.1 а.с.18-95).

У висновку експерта №698/699/700/767-769 зазначено, що за результатами проведеної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 27.06.2019, проведеної на підставі заяви ОСОБА_2 , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1500га кадастровий номер :00:045:0001 станом на 21.10.2016 становить 232600грн, торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 21.10.2016 становить 853200 (т.2 а.с.10-24).

Протягом серпня, вересня, жовтня, листопада 2016, лютого, березня 2017 ОСОБА_3 проходив лікування в медичних клініках України та Ізраїлю, для чого він здійснював авіа перельоти Київ - Тель-Авив (т.1 а.с.96-145, т.4 а.с.162-225).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 07.09.2017 у справі №544/214/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено у задоволенні позову (т.2 а.с.50-54). Предметом спору у справі №544/214/17 були, в тому числі, земельна ділянка площею 0,1500га кадастровий номер :00:045:0001 та торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26.11.2018 у справі №544/1092/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено у задоволенні позову (т.2 а.с.59-63). Предметом спору у справі №544/1092/16-ц були, в тому числі, земельна ділянка площею 0,1500га кадастровий номер :00:045:0001 та торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_3 .

Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

Тобто, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначає в сукупності дві тяжкі обставини, які змусили ОСОБА_3 укласти оспорювані договори, а саме: діагностування у нього тяжкого онкологічного захворювання, лікування якого вимагало значної суми грошей, та боргові зобов`язання ОСОБА_3 за договором позики.

Дійсно, матеріалами справи доведено наявність у ОСОБА_3 такої тяжкої обставини як тяжка хвороба.

При цьому позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що саме для усунення вказаної тяжкої обставини ОСОБА_3 були укладені спірні договори.

Так, з доказів, що маються в матеріалах справи, убачається, що витрачати гроші на своє лікування ОСОБА_3 почав ще у серпні 2016 року, полетівши в Ізраїль для проходження медичного обстеження та лікування, тобто ще до моменту укладення оспорюваних договорів.

Також дослідженими у справі доказами не встановлено наявність у ОСОБА_3 боргових зобов`язань за договором позики. Як зазначив представник позивачки в судовому засіданні письмового договору позики ОСОБА_3 не укладав, тому суд позбавлений можливості встановити дату укладення такого договору, його зміст, умови та суму позики. А отже доводи позивачки про те, що оспорювані договори були укладені і для покриття ОСОБА_3 боргів за договором позики, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Крім іншого позивачкою не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що ОСОБА_3 на момент вчинення оспорюваних правочинів мав можливість продати торгівельний комплекс та земельну ділянку на більш вигідних умовах. Наявність звіту про оцінку майна №р10/10, в якому зазначено вартість торгівельного комплексу станом на 10.10.2016 - 1599000грн, земельної ділянки - 442000грн, та висновку експерта №698/699/700/767-769, в якому зазначено ринкову вартість земельної ділянки станом на 21.10.2016 232600грн, торгівельного комплексу - 853200, не свідчать про те, що саме за такими цінами ОСОБА_3 мав можливість продати спірне нерухоме майно. Зазначені висновки зроблені на замовлення ОСОБА_2 у травні та червні 2019 року, тобто після спливу майже трьох років з дати укладення оспорюваних договорів. Крім того як встановлено у судовому засіданні експертні грошові оцінки майна для укладення спірних договорів проводились на замовлення продавця ОСОБА_3 і після їх проведення останній погодився з цінами, вказаними в них, а саме: вартість торгівельного комплексу 716000грн, вартість земельної ділянки 185200грн, та не оспорював ці експертні оцінки.

В аспекті визнання вартості майна для встановлення факту вкрай невигідних умов оспорюваних договорів судом встановлено, що продаж спірного майна відбувся саме за тими цінами (а не нижче), що вказані в експертних грошових оцінках майна. Вказана обставина свідчить про відсутність для продавця ОСОБА_3 вкрай невигідних умов спірних договорів.

З огляду на факти, встановлені у рішеннях суду (що набрали законної сили та мають преюдиційне значення в даній справі), а саме: у справі №544/214/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння і в справі №544/1092/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд також робить висновок, що умови оспорюваних договорів не були вкрай невигідними для ОСОБА_3 , оскільки ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 під час розгляду справ №544/214/17, №544/1092/16-ц не висловлювали жодних заперечень щодо законності укладених оспорюваних договорів.

Також суд звертає увагу на протиріччя в доводах позивачки, яка у позові зазначила, що спірні договори укладені на вкрай невигідних для ОСОБА_3 умовах (нерухоме майно відчужене за досить низькою ціною), проте при цьому покупець ОСОБА_1 станом на час звернення до суду з даним позовом так і не здійснив оплату за придбане у ОСОБА_3 нерухоме майно. Суд зазначає, що невиконання умов договору в частині оплати не є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними відповідно до вимог ст.233 ЦК України.

Підсумовуючи вище викладене суд дійшов висновку про відсутність вкрай невигідних умов вчинення правочинів та причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами (тяжкою хворобою ОСОБА_3 ) та вчиненням спірних правочинів, а отже як наслідок і відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень ст.233 ЦК України.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними, необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити з указаних вище підстав.

Оскільки позовні вимоги в частині зобов`язання повернути майно та скасування в державному реєстрі речових прав записів про право власності є похідними від основних вимог щодо визнання недійсними спірних договорів, тому в їх задоволенні слід також відмовити.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно частин 1-3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Частиною шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч.1 ст.182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У розумінні положень ч.5 ст.137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що на підтвердження судових витрат відповідачем надано договір про надання правничої допомоги адвоката №20 від 12.06.2019, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Гордієнком Ю.П., що діє на підставі свідоцтва № 361 від 24.02.2016, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво інтересів клієнта у будь-яких судових органах з усіма правами представника та надання йому правничої допомоги.

Відповідно до п.4 договору сторони погодили, що вартість послуг адвоката за цим договором вказана у додатку до нього.

Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу у справі №544/690/19 вартість наданих послуг становить 9000грн, які клієнт ОСОБА_1 оплатив адвокату Гордієнку Ю.П. за квитанцією №24/02 від 24.02.2022.

З огляду на зазначене, а також враховуючи положення закону про те, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку неспівмірності витрат адвоката, суд не вбачає підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Гордієнка Ю.П. та уважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідача понесені судові витрати в сумі 9000грн.

Керуючись ст.6-13, 76-81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Тетяна Іванівна, державний реєстратор Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Міхєєв Дмитро Сергійович, Виконавчий комітет Пирятинської міської ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно, отримане за правочинами, визнаними недійсними, та скасування записів про право власності - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, передбаченому ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.03.2022.

Суддя Н.В.Нагорна