ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4046/20 Номер провадження 22-ц/814/686/22Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

з участю представника відповідача - позивача ОСОБА_1 адвоката Лопайчука О.І., третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції із Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Нестеренка С.Г., повний текст судового рішення виготовлено - 30 листопада 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про припинення іпотеки та обтяження, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У липні 2020 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги мотивувало тим, що 19 липня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0. Вказаний банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит у розмірі 298000 швейцарських франків у розрахунку 8,99% річних на строк з 19 липня 2007 року по 18 липня 2022 року.

Однак, у порушення умов вказаного договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14 травня 2020 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 261877,83 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ становило 7219002,82 грн.

У свою чергу, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» і позичальником ОСОБА_2 19 липня 2007 року було укладено іпотечний договір б/н, відповідно до якого останній передав цьому банку в іпотеку приміщення офісу та виставочного залу, загальною площею 379,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами і до останнього перейшло право вимоги до боржників. У подальшому право вимоги було відступлено АТ «Альфа-Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 09 грудня 2019 року.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно АТ «Альфа-Банк» стало відомо, що 17 лютого 2016 року право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за ОСОБА_1 , підстава для внесення запису до Реєстру було рішення суду у справі №524/1383/15-ц, проте АТ «Альфа-Банк», як іпотекодержатель, згоду на відчуження предмета іпотеки не надавав.

На момент звернення до суду, заборгованість ОСОБА_2 за кредитом у розмірі 261877,83 швейцарських франків перед АТ «Альфа-Банк» так і не була погашена, а тому позивач виявив бажає задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке наразі зареєстровано за ОСОБА_1 .

У вересні 2020 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до АТ «Альфа-Банк» про вилучення із державних реєстрів записів про іпотеку, а також запису про обтяження стосовно офісу та виставкового залу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву в новій редакції, в якій остаточно просила: визнати припиненою іпотеку у зв`язку із припиненням забезпеченого іпотекою зобов`язання на підстав його належного виконання; внести до державних реєстрів речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про припинення іпотеки та про припинення обтяження.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2013 року по справі №524/9209/13-ц, яке набрало законної сили 08 січня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 1518100 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2015 року по справі №524/1383/15-ц, яке набрало законної сили 27 липня 2015 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на приміщення офісу та виставкового залу, загальною площею 379,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі даного рішення, 17 лютого 2016 року було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вказане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також зазначала, що при розгляді справи №524/8370/14-ц за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність АТ «Дельта банк»; позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за рахунок реалізації предмета іпотеки та продажу його від імені ПАТ «Дельта банк» та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта банк» про припинення дії кредитного договору на підставі його належного виконання, припинення дії іпотечного договору та виключення заставного майна з реєстру, судами трьох інстанцій було встановлено, що ОСОБА_2 у період з 19 липня 2007 року по 24 жовтня 2008 року в рахунок погашення кредиту сплатив у касу ПАТ «Дельта банк» 334 576 грн. 50 коп. У свою чергу, ПАТ «Дельта банк» не надав суду доказів існування простроченої заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого суди прийшли до висновку, що ОСОБА_2 свої кредитні зобов`язання за кредитним договором №0 від 19 липня 2007 року виконав належним чином та в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила її позовну заяву до АТ «Альфа-Банк» про визнання іпотеки такою, що припинена у зв`язку з припиненням забезпеченого іпотекою зобов`язання на підставі його належного виконання, задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року було об`єднано в одне провадження позов АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 524/4046/20) та позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про припинення іпотеки та обтяження (справа № 524/5627/20.

Визнано учасників справи та третіх осіб: позивачем - відповідачем АТ «Альфа Банк», відповідачем - позивачем ОСОБА_1 , третіми особами: приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського Анатолія Григоровича, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночку Олександра Вікторовича, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (в особі Департаменту державної реєстрації), Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Акціонерне товариство «Дельтабанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про припинення іпотеки та обтяження - задоволено частково.

Визнано припиненою іпотеку нерухомого майна: нежитлового приміщення офісу та виставкового залу, загальною площею 379,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки б/н, укладеного 19 липня 2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого щодо права вимоги боргу за договором №2098/К від 09 грудня 2019 року про відступлення прав вимог є АТ «Альфа-Банк», відомості про іпотеку було внесено в Державний реєстр іпотек 19 липня 2007 року, номер запису про іпотеку: 13292605 (із наступними змінами щодо іпотекодержателя), у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до АТ «Альфа-Банк» в частині вимог про внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про припинення іпотеки та обтяження.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 280,27 грн. у повернення сплаченого судового збору.

Відмовлено АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В частині відмови АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт відсутності у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором перед АТ «Альфа-Банк» є преюдиційним, тобто встановленим рішенням суду, яке набрало законної сили та яке не може бути поставлено під сумнів, а обставини встановлені цим рішенням суду не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Інших належних і допустимих доказів наявної у позичальника заборгованості за кредитним договором, станом на день розгляду даної справи, матеріали справи не містять та під час розгляду справи АТ «Альфа-Банк» не надавалися.

Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» в частині визнання припиненою іпотеку нерухомого майна у зв`язку з припиненням основного зобов`язання рішення місцевого суду мотивовано тим, що за умови належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, що є похідним від основного зобов`язання.

Стосовно відмови у задоволенні вимог про внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про припинення іпотеки та обтяження, рішення суду першої інстанції мотивовано обранням не ефективного способу засобу порушеного права та невідповідністю його критерію ефективності в розумінні положень ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Луньова А.Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду, в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» щодо визнання іпотеки припиненою, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

В іншій частині рішення не оскаржено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» в частині визнання іпотеки припиненою, суд першої інстанції помилково послався на припинення основного зобов`язання, на відміну від недоведеності факту існування простроченої заборгованості за кредитним договором, встановленим рішенням суду по іншій справі, та не надав оцінки тому факту, що спірні відносини були предметом розгляду у ще одній справі.

Крім того, скаржник посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права в частині порушення порядку об`єднання даних цивільних справ в одне провадження, передбаченого ч.3 ст. 188 ЦПК України.

Позиція інших учасників справи

05 та 15 квітня 2022 року від апелянта ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 до Полтавського апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважають, що воно є законними, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1 - адвоката Лопайчука О.І., Мельникова О.І., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 298000 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних на строк з 19 липня 2007 року по 18 липня 2022 року (а.с.16-23 т.1).

Того ж дня, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за цим договором було укладено договір іпотеки б/н, згідно якого ОСОБА_2 передав у іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно: приміщення офісу та виставочного залу в будинку АДРЕСА_2 (а.с.28-32 т.1).

05 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки (нежитлове приміщення) від 19 липня 2007 року (а.с.26-27 т.1).

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.59-62 т.1), згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» стало новим кредитором та до нього перейшло право вимоги до боржників щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Унаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору, у вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність банку. ПАТ «Дельта Банк» просив, в рахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 19 липня 2007 року у розмірі 5934084,79 грн. на підставі договору іпотеки від 19 липня 2007 року № б/н, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність банку.

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду ще з одним позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за рахунок реалізації предмета іпотеки.

У позовній заяві Банк, посилаючись на тотожні обставини справи і підстави, просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації та продажу від імені ПАТ «Дельта Банк».

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про припинення дії кредитного та іпотечного договорів, виключення заставного майна з реєстру іпотек.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2015 року у справі за №524/8370/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі її у власність банку, про стягнення заборгованості за рахунок реалізації предмета іпотеки і продажу та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про припинення дії кредитного договору на підставі його належного виконання, припинення дії іпотечного договору та виключення заставного майна із реєстру - відмовлено. Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2015 року залишено без змін (а.с.225-238 т.1).

Вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, зокрема встановлено, що із обумовленої кредитним договором №0 від 19 липня 2007 року суми кредитних грошових коштів в розмірі 298000 швейцарських франків АКІБ «УкрСиббанк» фактично надало позичальнику ОСОБА_2 лише 300958,08 грн. і факт перерахування цих коштів підтверджений належним чином оформленими первинними обліковими документами платіжними дорученнями, які додані до матеріалів вказаної цивільної справи, і, зокрема, при розгляді якої ОСОБА_2 надав до суду належним чином завірені світлокопії платіжних доручень, згідно яких він на виконання умов кредитного договору у період з 20 липня 2007 року по 28 серпня 2007 року отримав ці кошти (300958,08 грн.), тоді як згідно умов кредитного договору кредит мав видаватися у швейцарських франках. Також, ОСОБА_2 було надано до суду належним чином звірені квитанції, згідно яких в період з 19 липня 2007 року по 24 жовтня 2008 року ним було сплачено в касу АКІБ «УкрСиббанк» суму, що складає 334576,50 грн. у рахунок погашення кредиту.

У свою чергу, ПАТ «Дельта Банк» на підтвердження існування та розміру простроченої заборгованості за кредитом не надав до суду належних і допустимих доказів, які б підтвердили факт передачі ОСОБА_2 на виконання вказаного кредитного договору коштів у сумі більшій ніж 300958,08 грн.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові вказав, що з урахуванням наявних у справі доказів відсутнє підтвердження позначеного у розрахунках Банку отримання позичальником коштів на суму заборгованості по тілу кредиту - 3582918,46 грн.

Однак, як ПАТ «Дельта Банк», звертаючись у вересні 2014 року до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за рахунок реалізації предмета іпотеки, так і АТ «Альфа-Банк», як правонаступник ПАТ «Дельта Банк», звертаючись вже у липні 2020 року із позовом до ОСОБА_1 , як нинішнього власника майна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначили про наявну у ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором (тілом кредиту), станом на 14 травня 2020 року, в однаковому розмірі, що складає 261 877,83 швейцарських франків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема ч.1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.509, ст.526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч.1 та 2 ст.598 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст.546 ЦК України).

Положеннями ст.1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3, абз.2 і 7 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За абз.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч.3 ст.17 Закону України «Про іпотеку»).

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Такий правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц та від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Аналізуючи матеріали справи та враховуючи принцип непорушності права приватної власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання іпотеки припиненою.

Натомість твердження скаржника про помилковість посилання місцевого суду на преюдиційний факт припинення основного зобов`язання - кредитної заборгованості в силу його фактичного виконання (погашення) як на підставу припинення іпотеки у зв`язку з його відображення в описових частинах судових рішень у справі за №524/8370/14-ц, є хибним, оскільки, як вбачається з аналізу змісту рішень судів трьох інстанцій вказаний факт відображено саме в їх мотивувальних частинах перед постановленням остаточного висновку по суті спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц.

У свою чергу, посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції преюдиційного факту видачі банком кредитних коштів у повному обсязі та неналежного виконання кредитного зобов`язання позичальником ОСОБА_2 , встановленого в мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року у справі №524/3094/13-ц, є неспроможним, оскільки дане судове рішення було постановлено в часі задовго до винесення рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі за №524/8370/14-ц, а під час його апеляційного та касаційного перегляду попередній кредитор ПАТ «Дельта Банк», який у подальшому відступив право вимоги саме позивачу по справі - АТ «Альфа-Банк, так і не зміг довести фактів видачі коштів у повному обсязі та неналежного виконання кредитного зобов`язання позичальником ОСОБА_2 .

Разом з тим, за умови відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника перед банком є підстави для встановлення факту належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання (кредитного договору) та, відповідно, його припинення внаслідок повного виконання.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі за № 910/16461/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц).

Також, колегія суддів зазначає, що твердження скаржника про допущення порушення місцевим судом норм процесуального права в частині порушення порядку об`єднання даних цивільних справ в одне провадження, передбаченого ч.3 ст. 188 ЦПК України, є слушним, однак жодним чином не впливає на правильність зроблених висновків по суті спору та частково обумовлюється кадровими ротаціями суддівського корпусу в Автозаводському районному суді м. Кременчука Полтавської області, в якому розглядалася справа.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2021 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2021 року - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2022 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді: П.С. Абрамов

Т.В. Одринська