ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5060/21 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 22-ц/818/1895/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Грінчук О.П., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги газопостачання

в с т а н о в и в :

У 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги газопостачання.

В обґрунтування позову зазначило, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01 липня 2015 року відповідно до постанови Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі НКРЕКП України) від 21 травня 2015 року № 1588 здійснює постачання природного газу побутовим споживачам Харківської області. Відповідачка є споживачем наданих них послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , де на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Між сторонами на підставі Публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2021 року становить у розмірі 6028.49 грн, 3% річних 501,31 грн, інфляційних втрат 977,29 грн та 31,12 грн пені.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» заборгованість в зазначеному розмірі в судовому порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року позов ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що власником або користувачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 . Наданий позивачем розрахунок заборгованості за особистим рахунком, відкритий на ім`я відповідачки за вказаною адресою, суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки такі дані не є офіційним документом та виконані друкованим способом особою, яка склала вказаний розрахунок заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» подало суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову якою задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду справи не скористався своїм правом і можливостями, передбаченими частиною четвертою статті 10 ЦПК України для встановлення особи, яка порушила зобов`язання. ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_3 що підтверджується інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 284036241 Вказаний доказ позивач не мав можливості надати в суді першої інстанції з об`єктивних причин. Запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не є безоплатним, та представник позивача не має можливості за власні кошти завчасно робити відповідні запити до позовів, у яких він є виконавцем. Тільки, у зв`язку з виниклою необхідністю (апеляційне оскарження рішення), для підтвердження відповідальної особи за збитки, завдані ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» несплатою за користування наданими послугами за адресою: АДРЕСА_3 , представником позивача отримано відповідну інформацію.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень частини тринадцятої статті 7, частини шостої статті19, частини першої статті 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідачка є власником квартири або користувачем послуг, які надає ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ за адресою: АДРЕСА_3 , а тому підстави для стягнення заборгованості за послуги газопостачання відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01 липня 2015 року відповідно до постанови Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі НКРЕКП України) від 21 травня 2015 року № 1588 здійснює постачання природного газу побутовим споживачам Харківської області.

За даними Оператора ГРМ за адресою: АДРЕСА_3 відкрито особистий рахунок на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку нарахування та оплати за природній газ за адресою: : АДРЕСА_3 , заборгованість за період 01 вересня 2015 року по 30 червня 2021 року з індексом інфляції та 3% річних склала суму в розмірі 6051,61 грн (а. с. 3).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою АДРЕСА_2 відсутні відомості щодо реєстрації за вказаною адресою (а.с. 13).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.10).

Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей633,634,641та642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті позивача (https://khgaszbut.104.ua)

Тобто, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до пункту 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником.

Фактом згоди про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а також факт фактичного споживання природного газу.

Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з п. 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п. 5.1 розділу V вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до пункту. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним.

Таким чином, не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних фактично наданих послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а та Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі.

Отже, підставою для стягнення заборгованості за спожитий газ факт укладання договору у будь-якому, передбаченому Правилами, вигляді або фактичне споживання газу за конкретною адресою саме відповідачем.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно така інформація про перебування у власності ОСОБА_1 квартири за адерсою: АДРЕСА_2 , яка долучена до апеляційної скарги не може бути взята до уваги з огляду на таке.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом вимог частин третьої, четвертої статті 83 ЦПК України, відповідач повинен подати докази разом з поданням відзивом на позовну заяву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано, причини, з яких не може бути подано доказ у зазначений строк, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( частина перша статті 1 ЦПК України).

Принципи змагальності сторін та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом є складовими основних засад цивільного судочинства. Зокрема принцип змагальності сторін покладає на кожну із них обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд лише сприяє їм у реалізації процесуальних прав.

Принцип диспозитивності полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен ураховувати як вимоги статті 83 ЦПК України щодо строків подання доказів, так і вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, а також виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Вказана правова позиція викладена у постанові у Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц.

Обставини, на які посилається позивач, а саме платність такої послуги, не є поважними причинами для такої значної процесуальної затримки та невчасного розкриття доказів, які мають відбуватися в суді першої інстанції. З цього приводу позивач не навів відповідних доказів та не звертався до суду першої інстанції відповідно до ч. 1 с т. 84 ЦПК України, яка передбачає, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Тому колегія суддів не бере до уваги надану позивачем разом з апеляційною скаргою інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна про те, що власником квартири АДРЕСА_5 з 19.09.2015 року зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 27). Іншій підхід порушує принципи рівності сторін та змагальності, які у ст. 12 ЦПК України визначають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що позивач не надав до суду у передбаченому згаданими нормами цивільного процесуального права порядку належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 та що вона фактично користується житловою площею за зазначеною адресою і є споживачем послуг які надає позивач, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є законними обґрунтованими і доводами скарги не спростовується.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.