Номер провадження: 22-ц/813/741/22
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Берещенка Руслана Олександровича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року про відмову у забезпеченні позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Берещенка Руслана Олександровича до Одеського державного нотаріального архіву та Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області в особі державного нотаріуса Колісника Дмитра Юрійовича про визнання дійсним заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського державного нотаріального архіву, Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області в особі державного нотаріуса Колісника Дмитра Юрійовича про визнання заповіту дійсним, визнання права власності на спадкове майно, зобов`язання вчинити певні дії (в.м. а.с. 1-4).

12 листопада 2021 року представник позивачки звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно покійного ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 19.04.2004 року, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо цього спадкового майна до остаточного рішення суду в цій судовій справі. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спадкове майно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 19.04.2004 року, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо спадкового майна ОСОБА_2 , може істотно ускладнити та/або унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист, враховуючи права та інтереси позивача, за захистом яких позивач звернулася до суду.

16 листопада 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову за цивільним позовом ОСОБА_1 до Одеського державного нотаріального архіву Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області в особі державного нотаріуса Колісник Дмитра Юрійовича, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання заповіту дійсним, визнання права власності на спадкове майно, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (в.м. а.с. 28-31).

06 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Берещенко Руслан Олександрович направив засобами поштового зв`язку до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року про відмову у забезпеченні позову. Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її такою, що ухвалена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та з порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності заявником того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також недоведеність того, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно є співмірними із позовними вимогами, є помилковими, оскільки вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна обмежуються виключно терміном судового розгляду справи. Тобто, на думку апелянта, забезпечення позову у вигляді арешту майна померлого на період судового розгляду справи ніяким чином додатково не вплине на права неповнолітніх осіб, які є дітьми померлого і спадкоємцями першої черги, оскільки вказані діти та опікун вказаних дітей (колишня дружина померлого) не отримали до судового розгляду справи свідоцтва про прийняття спадщини до вирішення судового спору. В свою чергу, апелянт зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спадкове майно ОСОБА_2 та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо спадкового майна ОСОБА_2 може істотно ускладнити та/або унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист, враховуючи права та інтереси позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду. Так, апелянт повідомляє, що опікун інших спадкоємців ОСОБА_2 - колишня дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , яка є законним представником дітей ОСОБА_2 - здійснює різноманітні протиправні дії щодо заволодіння спадковим майном ОСОБА_2 , в тому числі вимагає від державного нотаріуса Колісник Дмитра Юрійовича здійснити необхідні реєстраційні дії щодо реєстрації за іншими спадкоємцями ОСОБА_2 його спадкового майна - не чекаючи рішення суду у цій справі, сприяє появі незрозумілих осіб (знайомих ОСОБА_5 ), які починають заявляти, що начебто є кредиторами ОСОБА_2 . Такі дії, на думку апелянта, можуть вчинятись для створення штучних боргів, щоб таким чином відсудити спадкове майно ОСОБА_2 . З огляду на це, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати питання про вжиття заходів про забезпечення позову у справі №947/25554/21 до суду першої інстанції (в.м. а.с. 33-36).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про час та порядок проведення судового засідання 13 жовтня 2022 року повідомлені належним чином. Клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно є співмірними із позовними вимогами (в.м. а.с. 30).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Види забезпечення позову передбачено у частині 1 статті 150 ЦПК України, частиною 3 даної норми встановлено вимогу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами (крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 цієї Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами формуючи відповідні висновки щодо суті вимог заявника та приймаючи ухвалу щодо застосування/відмови в застосуванні відповідного заходу забезпечення позову.

При цьому, як було вище зазначено, вид забезпечення позову має бути співмірним заявленим позивачем вимогам. Співмірність в даному випадку означає не лише співвідповідність матеріальних цінностей, а й передбачає, що обраний вид забезпечення позову відповідає матеріально-правовій вимозі позивача, яка розглядається по суті судом. Між обраним видом забезпечення та позовними вимогами повинен існувати правовий зв`язок.

Забезпечення позову не має на меті вирішення будь-яких спорів між сторонами справи (реальних чи потенційних), а слугує гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як в заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі представник заявника в обґрунтуванні вимог вказував на те, що опікун інших спадкоємців ОСОБА_2 - колишня дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , яка є законним представником дітей ОСОБА_2 - здійснює різноманітні протиправні дії щодо заволодіння спадковим майном ОСОБА_2 , в тому числі вимагає від державного нотаріуса Колісник Дмитра Юрійовича здійснити необхідні реєстраційні дії щодо реєстрації за іншими спадкоємцями ОСОБА_2 його спадкового майна - не чекаючи рішення суду у цій справі, сприяє появі незрозумілих осіб (знайомих ОСОБА_5 ), які починають заявляти, що начебто є кредиторами ОСОБА_2 . Такі дії, на думку апелянта, можуть вчинятись для створення штучних боргів, щоб таким чином відсудити спадкове майно ОСОБА_2 .

Разом з тим, ні до заяви про забезпечення позову, ні до апеляційної скарги доказів зазначеного представником апелянта (заявника) надано не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи тотожність заявлених апелянтом доводів в заяві про забезпечення доказів та апеляційній скарзі, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вимог щодо забезпечення позову, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову та залишає без задоволення апеляційну скаргу.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Берещенка Руслана Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький