Провадження № 2-з/521/107/22
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

18 березня 2022 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В., дослідивши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м.Києва 09.12.2021 року звернувся ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва 13.12.2021 року було прийнято рішення про передачу вказаної заяви на розгляд Малиновського районного суду м.Одеси.

З Дніпровського районного суду м.Києва 16.03.2022 року вказана заява надійшла до Малиновського районного суду м. Одеси.

У своїй заяві до суду про забезпечення позову заявник просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 78155, від 02.04.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В..

Суд, розглянувши подану заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, дослідивши надані матеріали в обґрунтування зазначеної заяви, приходить до висновку про таке.

У відповідності до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України, заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, у тому числі, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з заявою до суду заявник звернувся 09.12.2021 року.

Отже, з часу звернення до суду з заявою про забезпечення позову до часу надходження вказаної заяви до Малиновського районного суду м.Одеси пройшло більше трьох місяців, але доказів того, що на момент розгляду заяви про забезпечення позову, заявник звернувся до суду з позовом і провадження у справі відкрито, заявником до суду не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заяву подано передчасно.

Згідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Оскільки доказів того, що з 09.12.2021 року до 18.03.2022 року заявник звернувся до суду з позовом и провадження у справі відкрито, заявником до суду не надано, з огляду на відсутність можливості перевірити справу на предмет підсудності, суд позбавлений можливості вирішувати питання про забезпечення позову.

Окрім того, статтею 151 ЦПК України передбачено зміст і форма заяви.

Так, відповідно до ч. 1 п. 6 вказаної статті, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Вказаною нормою закону, законодавець зобов`язує саме позивача самостійно запропонувати суду підтвердження своєї сумлінності в питанні заявленого забезпечення позову.

При цьому, запропоноване заявником зустрічне забезпечення не є обов`язковим для суду.

Останній, вирішуючи питання про забезпечення позову, вправі або прислухатися до побажань заявника в цьому питанні, або прийняти інше рішення щодо вказаного.

Проте, в заяві про забезпечення позову не міститься жодної пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову.

Тобто, в порушення вимог ст. 151 ЦПК України, заявником не надано пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі зазначеного, заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст. 151-153, 154, 259-261 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви, повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 153, 353 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук