Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7132/21 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.

у цивільній справі №296/7132/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача борг в сумі 32 847,05 грн. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 18.12.2011 між позивачем та ОСОБА_2 в простій формі у вигляді розписки був укладений договір позики на суму 10 000 грн. зі строком повернення до 25.12.2011. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.01.2015, яке набрало законної сили 02.03.2015, задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто зі ОСОБА_2 борг, що складався з основної заборгованості за договором позики від 18.12.2011 в розмірі 10 000 грн. та 3% річних за період з 26.12.2011 по 02.09.2014 у розмірі 8 958 грн. 90 коп., а всього 18 958,90 грн. Позивач вказує, що 21.07.2021 відповідач сплатив борг частково в розмірі 4 936 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує повністю рішення суду, то за період з 03.09.2014 по 20.07.2021 на загальний борг відповідача у розмірі 18 958,90 грн. мають бути нараховані 3% річних у розмірі 3 914 грн. та інфляційні втрати у розмірі 28 933,05 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки на досудову вимогу позивача від 26.07.2021 позивач відповіді не надав.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначив, що суд першої інстанції дійшов необгрунтовано висновку щодо пропуску строків позовної давності.

Вважає, що строки позовної давності не можуть бути застосовані, оскільки 3% річних та інфляційні втрати нараховуються за весь період невиконання боржником зобов`язання щодо сплати боргу.

Крім того позивач, отримавши виконавчий лист, одразу подав його на виконання і відповідно розраховував на компенсацію.

Однак, державна виконавча служба борг не змогла стягнути, оскільки боржник (відповідач) не отримував офіційної заробітної плати, а розмір боргу не дозволяв державним виконавцям стягнути майно боржника в рахунок боргу.

Зазначає, що виконавча служба на другий запит надала лист від 10.04.2020 за №1822/32/2020/10/49031 повідомила, що виконавче провадження 29.08.2016 закрито, а виконавчий документ втрачено при пересилці.

Тобто, за період з дня відкриття виконавчого провадження до втрати виконавчого листа державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький)здійснював дії щодо встановлення наявність коштів у боржника для їх стягнення, але враховуючи те, що боржник працював без оформлення трудових відносин кошти державний виконавець не міг стягнути.

Проте, відповідач на сайті працевлаштування розмістив власне резюме де зазначив, що трудову діяльність він розпочав з 2016 року, а з 2018 працював без оформлення трудових відносин.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 21 січня 2015 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 18958,90 грн.

27.04.2015 Корольовським районним судом міста Житомира було видано виконавчий лист у справі №296/7921/14-ц на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.01.2015 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 18958,90 грн. (а.с.5).

12.01.2021 старшим державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Галицькою М.Ю. на підставі заяви стягувача про примусове виконання дублікату виконавчого листу №296/7921/14-ц, виданого 23.12.2020, відкрито виконавче провадження про стягнення зі ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 18958,90 грн., що стверджується постановою про відкриття провадження ВП №64091636 (а.с.6).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позовом до суду позивач звернувся 11.08.2021 та не навів поважних причин пропуску позовної давності, а тому відмовив в позові саме з цих підстав.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи та врахування висновків Верховного Суду.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України.

Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №14-446цс18.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,за увесь час прострочення.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином(стаття 599 ЦК України), а тому до дати погашення заборгованості зобов`язання відповідача перед кредитором за договором позики не є припиненим.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частин третьої п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як зазначено вище, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача борг за період з 03.09.2014 року по 20.07.2021 року у розмірі 32847,05 грн, з яких: 3914 грн - 3 % річних, 28933,05 грн - інфляційні втрати відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Позовна заява ОСОБА_1 до суду першої інстанції подана 11 серпня 2021 року.

Із клопотанням про поновлення строку позовної давності ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції. Клопотання обґрунтовано тим, що суд першої інстанції розглянув справу без участі сторін, про наявність заяви про застосування строків позовної давності та відзиву, позивачу стало відомо лише після отримання рішення суду в серпні 2022 року.

Також просить приєднати до матеріалів справи додаткові письмові докази, зокрема, копію заяви від 21.01.2015 року, копію заяви від 25.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження, копію заяви про отримання звіту від 17.08.2018 року, копію листа від 10.04.2020 року №1822/32/2020/10/49031, копію резюме відповідача, яке розміщено на сайтіCobs/ua.

Про застосування строку позовної давності відповідач заявив 11 жовтня 2021 року (а.с. 32-33).

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2015 Корольовським районним судом міста Житомира було видано виконавчий лист у справі №296/7921/14-ц на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.01.2015 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 18 958,90 грн.

ОСОБА_1 25 червня 2015 року звернувся до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції із заявою від 25.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на рахунки, грошові кошти та майно (а.с.48). Просив на підставі ст.ст.5,18 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м.Житомира накласти арешт на грошові кошти та майно боржника, які будуть виявлені державним виконавцем.

17 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання інформації про стан виконання рішення суду, виконавче провадження №47970032 до Корольовського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.49). В якій зазначає, що станом на 17.08.2018 року ним не отримано постанови про відкриття виконавчого провадження або іншої інформації, що є порушенням ЗУ «Про виконавче провадження». Просить надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження та надати звіт про хід виконання рішення суду.

Відповідно до копії листа (а.с.50) від 10.04.2020 року №1822/32/2020/10/49031 Корольовського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), 29.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (старої редакції). Вищевказаний виконавчий документ повторно до відділу не надходив та на виконанні станом на 10.04.2020 не перебуває. Рекомендує ОСОБА_1 звернутися до суду про видачу дублікату виконавчого листа.

Резюме відповідача, яке розміщено на сайтіCobs/ua (а.с.51).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 24 червня 2020 року заяву задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі №296/7921/14-ц за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Поновлено ОСОБА_1 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21.01.2015 по цивільній справі №296/7921/14-ц за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.30-31).

Також встановлено та не заперечується сторонами, що заборгованість, яка стягується за рішенням суду, складається з основного боргу за договором позики від 18.12.2011 у розмірі 10 000 грн. та 3% річних за період з 26.12.2011 по 02.09.2014 у розмірі 8 958 грн. 90 коп.

21.07.2021 Корольовським ВДВС у місті Житомирі перераховано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4936,24 грн., що стверджується копією платіжного доручення №9339 від 20.07.2021 (а.с.7).

Із заробітної плати ОСОБА_2 на посаді майстра енергодільниці ІП «Євроголд Індестріз Лтд» по виконавчому листу утримано 11 678,72 грн. за період з травня 2021 до вересня 2021 включно, що стверджується довідкою про доходи ІП «Євроголд Індестріз Лтд» від 09.10.2021 (а.с.28).

Відповідачем не надано доказів сплати основної суми боргу в розмірі 10000 грн. на час звернення позивача із позовом до суду.

Зважаючи на зазначені обставини, позивач просив застосувати ч.5 ст.267 ЦК України.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження всіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або ускладненим (наприклад : тяжка хвороба, безпорадний стан, перебування позивача або відповідача у тривалому відрядженні, необізнаність особи щодо місця перебування боржника, протиправних дій інших осіб та ін.).

Наведені позивачем обставини щодо тривалого виконання судового рішення про стягнення коштів не відносяться до тих обставин, що унеможливлювали звернення до суду із вимогою про стягнення коштів, визначених ч.2 ст.625 ЦК України, в межах трирічного строку після набрання чинності судовим рішенням.

Отже, обрахування 3 % річних та інфляційних втрат повинно здійснюватись в межах трирічного строку позовної давності, що передував зверненню до суду, з 11 серпня 2018 року по 11.08.2021 року, тобто:

3% річних - 10000 грн. 3% :365 х 1097 днів прострочення = 901,64 грн,

інфляційні втрати (1,019х1,017х1,014х 1,008х1,041х1,05х1,013х1,01 х1,017х1,007х1,013х1,002х1,001х 100-100=23,26%) 10000 грн. х 23,26 % = 2326 грн.

В стягненні решти сум 3% річних та інфляційних слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(задоволено 9,83% від 1362 = 133,88 грн).

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3227,64 грн., з яких: 3% річних у розмірі 901,64 грн., інфляційні у розмірі 2326 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 133,88 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: