Справа № 752/1415/16-ц
Провадження № 2/752/79/22
РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

встановив:

в січні 2016 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кравченко К.М. звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просила суд скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, а також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач, на підставі договору дарування від 13.06.1998 року, - є власником 38/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 15.03.1991 року, належать інші 62/100 частини зазначеного будинку. Позивачу та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Київської міської ради № 431,1487 від 23.04.2009 року, було передано у спільну часткову власність позивачу ОСОБА_1 38/100 частини та відповідачу ОСОБА_3 62/100 частин від 0,10 га земельної ділянки за вказаною адресою. Однак, в червні 2015 року позивач дізналась, що 11.09.2013 року була здійснена державна реєстрація земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) в межах, визначених технічною документацією із землеустрою, виготовленою ТОВ «Консалтинг-Кадастр-Інвест» від 29.08.2013 року на ім`я ОСОБА_2 . Позивач вказує, що ніколи не погоджувала межі земельної ділянки, які були фактично зареєстровані в реєстрі. За рішенням міської ради земельна ділянка була передана у власність позивача та відповідача ОСОБА_3 , однак, з невідомих причин співвласником 62/100 зазначеної земельної ділянки в реєстрі було зазначено ОСОБА_2 . Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки в реєстрі та виготовленні свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 був порушений встановлений законом порядок, та межі земельної ділянки не були погоджені із співвласником земельної ділянки ОСОБА_1 , що призвело до порушення її прав, а тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 11.02.2016 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В березні 2016 року до суду від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у м. Києві надійшли за перечення на позов, відповідно до яких сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що гр. ОСОБА_2 було подано до управління документи, в т.ч. технічна документація, які відповідали вимогам закону, а тому державним кадастровим реєстратором 11.09.2013 року законно були внесені відомості до Державного земельного кадастру про державну реєстрацію спірної земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру :90:063:0012. З огляду на те, що державний реєстратор при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про державну реєстрацію спірної земельної ділянки діяв у відповідності до вимог закону, а тому права позивача порушені не були та позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2017 року, у справі було замінено неналежного відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на належного відповідача Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В травні 2018 року до суду від представника відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність департаменту, а відтак права позивача департаментом не порушені, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 , на підставі розпорядження керівника апарату суду № 2619 від 18.09.2018 року. справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю ОСОБА_5

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року, справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 126 від 17.01.2019 року. справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, та провадження у справі зупинено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2020 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року, провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, - в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити. Розгляд справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, було продовжено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову . При цьому позивач в судовому засіданні вказала , що порушення її прав з боку відповідача відсутні.Проте в майбутньому порушення її прав та законних інтересів можуть мати місце . Згодом в судове засідання сторона позивача не з"явилася . Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 провила відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необгрунтованість та безпідставінсть , згодом в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у м. Києві запеечила проти задоволення позову посилаючись на його недоведеність. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заперечення на позов.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та із 18.07.1969 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта.

Позивач, на підставі договору дарування від 13.06.1998 року, - є власником 38/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.11.2015 року.

ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 15.03.1991 року, належало 62/100 частини зазначеного будинку.

Наявні у справі докази свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належав будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської міської ради № 431/1487 від 23.04.2009 року, було передано у спільну часткову власність позивачу ОСОБА_1 - 38/100 частини та відповідачу ОСОБА_3 - 62/100 частин від 0,10 га земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.01.2016 року, було встановлено, що 10.12.2011 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 62/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 18.06.2010 року приватним нотаріусом КМНО Капрова Н.Ю.

Відповідно до витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.06.2015 року, було встановлено, що 11.09.2013 року була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на 62/100 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) на підставі технічної документації із землеустрою щодо встанвледння меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «Консалтинг-кадаст-інвест» від 29.08.2013 року.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.01.2016 року, 06.11.2013 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 62/100 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012).

Доказів на підтвердження визнання недійсними договорів, на підставі яких право власності на частину житлового будинку та земельної ділянки було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

В матеріалах справи наявні копії технічної документації із землеустрою, виготовлених ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до яких між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були погоджені межові знаки на земельній ділянці, відповідно до часток, які перебували у їх власності, а також перенесено в натурі (на місцевість) межі, що було засвідчено підписами співвласників нерухомого майна.

Доказів на підтвердження того, що дії спеціалістів ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест» та/або відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в ході виготовлення зазначеної технічної документації були неправомірними, технічна документація не відповідала встановленим на той час вимогам закону, а також те, що позивач не підписувала наявні в ній документи, в т.ч. і щодо погодження меж, матеріали справи не містять, та стороною позивача суду надано не було.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки в реєстрі та виготовленні свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 був порушений встановлений законом порядок, межі земельної ділянки не були погоджені із позивачем, як співвласником земельної ділянки, що призвело до порушення прав позивача, а тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідачів вказувала, що відповідач ОСОБА_2 є законним власником частини житлового будинку, на підставі виготовлених у встановленому законом порядку документів, було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки та права власності на її частину, підстав для скасування зазначеної реєстрації позивачем не доведено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 791 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно з пунктом 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Частинами 1-3 статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України).

Суд вважає, що внесення земельної ділянки відповідача до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номеру не вимагає скасування реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, оскільки порушення відповідачем права власності позивача на землю не доведено.

Наявні у справі докази свідчать про дотримання відповідачами вимог закону під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на зазначену земельну ділянку за відповідачем, твердження сторони позивача про порушення її прав, як співвласника, стороною повивача не доведено, а судом не встановлено.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем зазначалось про те, що наразі її права не порушені, та з метою уникнення порушення її прав в подальшому, остання, вважала за необхідне звернутись до суду із даним позовом.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про порушення відповідачами прав позивача, та здійснення державної реєстрації земельної ділянки та права власності на неї із порушенням вимог закону, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що законні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідача в Державному земельному кадастрі та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку, - відсутні, а відтак позовні вимоги є необґрунтованим та недоведеним, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко