КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 755/52/21

провадження № 22-ц/824/12576/2022

03 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Кирилюк Г. М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Караєв Самір Ельхан Кизи, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року в складі судді Яровенко Н. О.,

встановив:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року вказаний позов задоволено.

25.10.2022 ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року подала апеляційну скаргу.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження. Зазначає, що оскаржуване рішення нею отримано не було. При цьому доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень був відсутній з 24.02.2022. З рішенням суду ознайомилась лише 15.10.2022. По причині введення воєнного стану вона не мала змогу здійснити необхідні дії для оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до положень ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року, повний текст цього рішення було виготовлено 04.02.2022, копію якого 08.02.2022 надіслано на адресу ОСОБА_3 (а.с.89 т.1).

Судом встановлено, що 02 червня 2022 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року.

Під час апеляційного перегляду справи судові повістки надсилалися і ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей рекомендованого повідомлення про вручення потового відправлення, 31.08.2022 ОСОБА_3 отримала повістку в судове засідання, призначене Київським апеляційним судом на 18.10.2022 10.00 год. (а.с.188 т.1).

17.10.2022 на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , надійшла апеляційна скарга, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 рок у було повернуто особі, що її подала (а.с. 205-206 т.1).

Постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року залишено без змін.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_3 знала про розгляд справи, при цьому не здійснила заходів для того, щоб дізнатися про ухвалене рішення і в найкоротші строки його оскаржити.

Заявниця не зазначила об`єктивних і непереборних обставин, що обумовили поважність причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою в строк, передбачений законом.

Доводи заявниці про введення воєнного стану в України та відсутність доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень не можуть бути прийняті як єдині поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки заява не містить жодної конкретної обставини, підтвердженої належними доказами (окрім загального посилання на введення в Україні воєнного стану), які б свідчили про неможливість заявниці у визначений законом строк звернутися до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Введення воєнного стану дійсно є підставою для поновлення особі строку апеляційного оскарження у випадку, якщо особа зазначає конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану завадили їй вчасно подати апеляційну скаргу.

З огляду на викладене, доводи заявника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення є необґрунтованими.

Цивільним процесуальним законом не визначено граничні межі, у яких апеляційні суди можуть приймати рішення про поновлення строку на звернення до суду. Не містить ЦПК України і конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

У Європейському суді з прав людини склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії»).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення Європейський суд з прав людини, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;2) поведінку заявника;3) поведінку державних органів;4) перевантаження судової системи;5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, пункт 41, від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до ч.3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року підлягає залишенню без руху з наданням права заявниці протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою з зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року залишити без рухута надати строк для виконання вимог цієї ухвали, який не може перевищувати десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк