Справа № 161/4010/22
Провадження № 2/161/2271/22
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

08 листопада 2022 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них,-

в с т а н о в и л а :

04 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного комунального підприємства « Луцьктепло» про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них.

Ухвалою від 11 квітня 2022 року в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них відмовлено та ухвалою від 11 квітня 2022 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху до усунення зазначених у ній недоліків, а також надано позивачу строк на виконання ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня її отримання.

12 серпня 2022 року ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 11 квітня 2022 року.

Ухвалою від 18 серпня 2022 року постановлено продовжити ОСОБА_1 процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року в цивільній справі № 161/4010/22 за позовом ОСОБА_1 до державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них, який не може перевищувати десять днів з дня вручення даної ухвали.

28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 18 серпня 2022 року та в заяві вказує, що підтримує попереднє прохання до суду звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до ЗУ «Про захист прав споживача», ЗУ «Про судовий збір», з урахуванням практики ЄСПЛ, принципів Конвенції,гарантій Конституції України в частині доступу до правосуддя.

Копію ухвали про продовження ОСОБА_1 процесуального строку на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року ОСОБА_1 , відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення що міститься в матеріалах справи, отримав 21 жовтня 2022 року. Таким чином строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді від 18 серпня 2022 року, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали, закінчився 01 листопада 2022 року.

Отже, у встановлений судом строк позивач ухвалу про залишення позовної заяви без руху не виконав, недоліки позовної заяви не усунув.

Підстави звільнення від сплати судового збору встановлені ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Так, ч. 1 ст. 8 вищевказаного Закону визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік;

2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною с ст. 8 Закону визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору позивач ОСОБА_1 посилається на важкий матеріальний стан, тобто фактично на наявність підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Проте, в ухвалі від 18 серпня 2022 року суддя обґрунтувала підстави для відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору не може вважатися перешкодою в доступі до правосуддя.

Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Таким чином встановлено, що позивач, у визначений судом строк ухвалу про залишення позовної заяви без руху не виконав, недоліки позовної заяви не усунув.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них - слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що частиною 7 статті 185 ЦПК України передбачено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України,-

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них - вважати неподаною та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 08 листопада 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк