РІШЕННЯ

іменем України

20 жовтня 2022 рокуСправа №451/851/22
Провадження № 2/451/430/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/851/22 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - баба позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , становить земельна ділянка площею 2,2274 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0938 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2255 га, ділянка № НОМЕР_3 площею 0,3700 га, ділянка № НОМЕР_4 площею 0,5635 га та ділянка № НОМЕР_5 площею 0,9747 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Радехівської міської ради, і які належали спадкодавцю ОСОБА_3 , згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №028581, виданого 29.12.1999 року Радехівською районною радою Львівської області і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №4424.

Прийнявши спадщину та вступивши в управління володіння майном спадкодавця за законом, позивачка як єдиний спадкоємець, оскільки її батько - ОСОБА_4 (син ОСОБА_3 ), за життя не встиг прийняти спадщину матері, та помер. Маючи намір успадкувати майно своєї баби, вона звернулася у нотаріальну контору, з метою оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті, а відтак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії та рекомендував звернутися з позовом в суд. Оскільки позивач, як спадкоємець не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_6 , право власності на земельну ділянку площею 2,2274 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0938 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2255 га, ділянка № НОМЕР_3 площею 0,3700 га, ділянка № НОМЕР_4 площею 0,5635 га та ділянка № НОМЕР_5 площею 0,9747 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті її баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-7).

17 серпня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.20).

12 вересня 2022 року суддею постановлено ухвалу про відкриття провадження (а.с.1-2).

Учасники справи в підготовче засідання не з`явилися.

Позивач подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задоволити (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 також подав до суду заяву, в якій просив суд провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити (а.с.21).

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.32).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_7 , виданого 12 листопада 1997 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.14).

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_8 , виданого повторно 25 травня 2016 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.18).

Родинні відносини позивача зі спадкодавцями підтверджують такі документами:

- копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №1 від 22 листопада 2017 року, з якого видно, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_3 (а.с.12-12 зворот);

- копія Свідоцтва про народження ОСОБА_6 , виданого 14 лютого 1970 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідно до якого констатовано, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 ; батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_7 (а.с.10);

- копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_9 , виданого 13 травня 1988 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області, з якого видно, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 13 травня 1988 року уклали шлюб; після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 » (а.с.11).

Згідно з довідкою №1190 від 14.11.2017, виданою виконкомом Дмитрівської сільської ради, констатовано, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 . З нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 внучка, ОСОБА_10 правнук, ОСОБА_11 правнук, ОСОБА_8 - зять (а.с.13).

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028581, виданого 29 грудня 1999 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4424, констатовано, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,2274 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради.

Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки вищевказана земельна ділянка складається із п`ятьох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0938 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2255 га, ділянка № НОМЕР_3 площею 0,3700 га, ділянка № НОМЕР_4 площею 0,5635 га та ділянка № НОМЕР_5 площею 0,9747 га (а.с.15-15 зворот).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69521274 від 20.07.2022 встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведено спадкову справу №67373910, номер у нотаріуса: 52/2021, місце зберігання: Радехівська державна нотаріальна контора (а.с.16-16 зворот).

З копії Спадкової справи №52/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , констатовано, що спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 є її внучка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько якої - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.37-78).

Разом з тим, з листа №274/01-16 від 20.07.2022 видно, що в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори, роз`яснила позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , немає підстав, так як Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, та рекомендувала звернутися до суду (а.с.17).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на за позивачем у порядку спадкування.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,247,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на земельну ділянку площею 2,2274 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0938 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2255 га, ділянка № НОМЕР_3 площею 0,3700 га, ділянка № НОМЕР_4 площею 0,5635 га та ділянка № НОМЕР_5 площею 0,9747 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Радехівської міської ради Червоноградського району Львівської області (раніше Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області), в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 20 жовтня 2022 року.