ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/7664/19 Номер провадження 22-ц/814/3364/22Головуючий у 1-й інстанції Мельникова І.Д. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Прядкіної О.В.

Секретар: Даценко Н.В.

за участю: ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29.03.2016 (справа №643/20372/15-ц) визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 . Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 43 кв. м. 1-ша кімната площею 12.9 кв. м., 2-га кімната площею 14.4 кв. м. обладнану балконом і 3-тя кімната площею 15.7 кв. м. також обладнана балконом, кухня площею 6.0 кв.м., ванна кімната площею 2.0 кв.м., вбиральня площею 1.0 кв.м., коридор 10.5 кв.м.

Між сторонами склався порядк користування квартирою, згідно якого відповідач з ОСОБА_3 займають кімнати площею 12.9 кв.м. і 14.4 кв.м. Позивач займає кімнату площею 15.7 кв.м. обладнану балконом.

Останнім часом між співвласниками не склались відносини та вони не можуть дійти згоди з приводу користування квартирою.

Позивач просив суд встановити порядок користування трьох кімнатною квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 кімнату площею 15.7 кв.м., в користування відповідача ОСОБА_2 кімнати площею 12.9 кв.м. та 14.4 кв.м.; кухню площею 6.0 кв.м., ванну кімнату площею 2.0 кв.м., вбиральню площею 1.0 кв.м., коридор площею 10.5 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування трьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_1 кімнату площею 15.7 кв.м., в користування відповідача ОСОБА_2 кімнати площею 12.9 кв.м. та 14.4 кв.м.; кухню площею 6.0 кв.м., ванну кімнату площею 2.0 кв.м., вбиральню площею 1.0 кв.м., коридор площею 10.5 кв.м. залишено в загальному користуванні.

Рішення оскаржила відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що місцевим судом не повно досліджені обставини, що мають значення для справи.

Так, зокрема звертає увагу суду на те, що при зверненні до суду позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності між сторонами спору щодо порядку користування квартирою, та не доведено факту чинення відповідачем позивачу перешкоду у користуванні майном.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29.03.2016 (справа №643/20372/15-ц) визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №163949718 ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартири є спільною частковою власністю сторін, виділити кожній із сторін кімнату, яка б відповідала ідеальній частці, неможливо.

Взявши до уваги доводи позивача про фактично склавшийся між сторонами порядок корисування квартирою, суд вважав за доцільне виділити у користування позивача житлову кімнату, площею 15.7 кв. м, а відповідачу - житлові кімнати, площею 12,9 кв. м. та 14.4 кв.м.

Суд також звернув увагу на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що відповідно до рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29.03.2016 (справа №643/20372/15-ц) сторонам належить по 1/2 частці спірної квартири.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Керуючись правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 місцевий суд вірно зазначив, що оскільки згідно зі статтею 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, отже рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

Разом з цим, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з наведеного слідує, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин і з урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, розміру житлової площі, наявності конфліктних відносин між сторонами справи, та взявши до уваги порядок фактичного користування квартирою, що склався між співвласниками, при цьому. приміщення загального користування залишені у спільному користуванні.

Відповідач, ані у суді першої інстанції, ані у доводах апеляційної скарги, не запропонувала іншого варіанта користування спірною квартирою, а лише заперечувала проти позову, та посилалась на несплату позивачем комунальних платежів за утримання квартири.

Інші наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Прядкіна