Справа № 137/891/21
Провадження № 22-ц/801/588/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 рокуСправа № 137/891/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г.,

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участю секретаря: Олійник Г.Є.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року, постановлену у приміщенні того ж суду під головуванням судді Желіховського В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Посилаючись на те, що шлюб між нею та ОСОБА_2 зареєстрований з 24.01.1988 року був розірваний 06.01.2021 року, просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2755 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0160, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цієї земельної дівлянки. Визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0159, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки. Визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. (літера «А», веранда «а»), ганок з навісом, літня кухня з сараєм літера «Б», навіс «б»; убиральня (літера «в»), гараж (літера «Г»),бесідка (літера «Д»), погріб з шийкою (літера «Е»), огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4, ворота №5, криниця №6, що знаходиться по АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цього житлового будинку. Виділити їй на праві власності автомобіль марки ВАЗ, модель 2111, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого складає 80 000 грн. Виділити на праві власності ОСОБА_2 мінітрактор DONGFENG DF-354, 2011 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , з навісним обладнанням: косарка, граблі, саджалка, копачка картоплі загальною вартістю 200 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 60 000 грн.

11.01.2022 ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,2755 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і на житловий будинок загальною площею 86,4 кв.м., Просила зобов`язати ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 148 610 грн. в рахунок погашення 1/2 частини транспортних засобів.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 11.01.2022 року заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову прийнято до розгляду. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,2755 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та на житловий будинок загальною площею 86,4 кв.м. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив ухвалу суду в частині накладення арешту на вищевказане майно скасувати та винести нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказав, що вирішуючи питання про забезпечення позову суд не взяв до уваги його інтереси та не звернув уваги на те, що доводи позивача грунтуються лише на одних припущеннях, оскільки позивач не надала суду доказів що майно, на яке накладено арешт є спільним сумісним майном подружжя, набутим за час шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, представника позивача - адвоката Верещака В.М., перевіривши матеріали справи, законність постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд виходив з того, що земельні ділянки та житловий будинок входять до спільного сумісного майна подружжя, а тому накладення арешту на зазначене майно гарантуватиме виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вірно встановив правові норми, що регулюють вказані правовідносини та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на не надання позивачем доказів того, що майно, на яке накладено арешт є спільним сумісним майном подружжя, набутим за час шлюбу, не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При забезпеченні позову суд лише вживає заходів для забезпечення позову, не вирішуючи при цьому питання належності майна до спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, враховуючи вищевикладене, при вирішенні питання про забезпечення позову суд лише вживає заходів для забезпечення позову, не вирішуючи при цьому питання належності майна до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, колегія суддів вважає, що пересвідчившись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя земельні ділянки та житловий будинок.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність постановленої судом ухвали та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду та дійшов обгрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 11.01.2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук