Провадження № 2/524/1312/22
26 вересня 2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі
головуючого судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Швець Д.С.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за законом
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Уточнивши позовні вимоги, остаточно просила
- скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського А.Г. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , від 09.07.2020 року за номером запису про право власності 37237257.
- визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_7 . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . За життя йому на праві власності належала 1/2 частка вказаної квартири, інша 1/2 частка належала його матері ОСОБА_8 , спадщину після смерті якої він прийняв. Вона, як спадкоємець першої черги, спадщину після смерті батька прийняла шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г. Крім неї, спадкоємцями першої черги після смерті батька є його діти від іншого шлюбу: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дружина батька - ОСОБА_11 , відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині на її користь. Таким чином, її частка у спадковому майні, що залишилась після смерті батька становить 1/2. Для оформлення спадкових прав позивач надала приватному нотаріусу Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовському А.Г. всі наявні у неї документи. 25.10.2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 761/02-31. Зі змісту постанови, підставою для відмови у видачі свідоцтва є ненадання документів, які б підтверджували право власності на квартиру її батька, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того нотаріус звертав увагу, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_3 , зареєстрована за іншою особою - ОСОБА_6 . Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_6 вказаної квартири стало укладення 09.07.2020 року договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., за реєстраційним номером 1877. Тобто, правочин з реалізації нерухомого майна, відбувся через 5 днів після смерті продавця. При з`ясуванні обставин продажу квартири після смерті власника з`ясувалося, що квартира була продана від імені продавця іншою особою за довіреністю.
Ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 21.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання з повідомленням учасників.
Ухвалою суду від 21.01.2022 року витребувано докази у справі.
15.02.2022 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 120/2020 (а.с. 55-143).
30.03.2022 року на адресу суду надійшла заява про збільшення (уточнення) позовних вимог (а.с. 154-157).
Ухвалою суду від 16.05.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 10.06.2022 року задоволено клопотання представника позивача про проведення розгляду справи у порядку відеоконференції.
Представник позивача ОСОБА_12 збільшені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, подальший розгляд справи просив проводити без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 про дату розгляду справи повідомлялася належним чином через, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов суду не направила.
Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовський А.Г. про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, на адресу суду направив пояснення, при вирішенні спору покладався на розсуд суду.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи:
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 08.07.2020 року.
Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 . За життя йому на праві власності належала 1/2 частка вказаної квартири, інша 1/2 частка належала його матері ОСОБА_8 , спадщину після смерті якої він прийняв.
Крім позивача спадкоємцями померлого батька є його діти від іншого шлюбу: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дружина батька - ОСОБА_11 , відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині на користь ОСОБА_1 .
Отже, частка позивача у спадковому майні становить 1/2.
Позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті батька шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 761/02-3125.10.2021 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови у видачі свідоцтва є ненадання документів, які б підтверджували право власності померлого на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того нотаріус звертав увагу, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_3 , зареєстрована за іншою особою - ОСОБА_6 .
Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_6 спірної квартири стало укладення 09.07.2020 року договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., за реєстраційним номером 1877.
Отже, правочин з реалізації нерухомого майна, відбувся через 5 днів після смерті продавця.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного:
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин
Водночас, ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Нормами ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Положенням статті 1218 ЦК України закріплено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Стаття 30 ЦК України передбачає що, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Норми ст. 25 ЦК України визначають, що цивільна правоздатність, тобто здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки, фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 203 ЦК України).
За правилами п.6 ч. 1 ст. 248 ЦК України - представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
Оскільки померлий ОСОБА_3 після смерті не міг бути учасником будь-якого правочину, а довіреність на укладення договору купівлі-продажу квартири втратила свою чинність ще 04.07.2020 року, спірний договір від 09 липня 2020 року є недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Така правова позиція неодноразово зазначалася Верховним Судом, а в останнє в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.09.2021 року у справі № 751/7216/19.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові на позивача.
Отже, у порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 809 грн 23 коп.
На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського А.Г. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , від 09.07.2020 року за номером запису про право власності 37237257.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 809 грн 23 коп.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані суду не відомі, адреса: АДРЕСА_5 ).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення буде виготовлено 06.10.2022 року.
Суддя Ж.О. Кривич