Дата документу 05.04.2022 Справа № 333/8243/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/8243/21 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/888/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» квітня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначила, що 07 березня 2009 року сторонами укладено шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею.

Спільне життя з ОСОБА_1 не склалося, рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13 червня 2019 року шлюб розірвано.

Після припинення подружніх стосунків сторони не дійшли згоди у способах участі батька у вихованні та спілкуванні з спільним сином, вирішення даного питання було зумовлено безліччю конфліктів, які впливають на емоційний стан дитини.

Вона створила гарні умови для проживання, виховання і розвитку малолітнього сина, не чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином.

Між сторонами існує спір щодо графіку у спілкуванні батька з дитиною та участі його у її вихованні, а також його впливу на дитину.

Згідно з висновком психолога, з психологічної точки зору, є доцільним обмежити спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 з метою відновлення емоційного ресурсу дитини і зміцнення його нервової системи.

ОСОБА_1 проти встановлення чіткого графіку спілкування з дитиною, не виконує рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя № 331/593/20 від 10 лютого 2021 року про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12 320,00 грн. станом на 30.09.2021 року.

Вона неодноразово зверталась до поліції з повідомленням неправомірних дій відносно себе та дитини, щодо не виконання рішення суду про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

13 вересня 2021 року за місцем навчання дитини ОСОБА_1 здійснив конфліктну ситуацію, поводився агресивно та намагався побачитись з сином поза встановлений графік під час навчання дитини.

Вважала, що з огляду на обставини щодо наявності психологічного та фізичного насильства, що чинить ОСОБА_1 по відношенню до неї і дитини, вони є жертвами домашнього психологічного і фізичного насильства та потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підставі зазначеного просила:

- видати стосовно ОСОБА_1 обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто; наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця її проживання: АДРЕСА_1 .

- видати стосовно ОСОБА_1 обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто; наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця проживання ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 ;

- встановити строк дії обмежувального припису 6 місяців.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , в якому визначено тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців з наступною забороною:

- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто; наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця проживання ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , крім встановленого порядку спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2021 року (справа №331/593/20), а саме:

- за бажанням дитини, ОСОБА_3 , без присутності матері, ОСОБА_2 , кожну другу суботу місяця у період з 10:00 години до 16:00 години;

- за бажанням дитини, ОСОБА_3 , без присутності матері, ОСОБА_2 , кожен день народження дитини, кожного року до досягнення дитиною повноліття з 15:00 до 19:00 години.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, на які посилається ОСОБА_2 , чинення ОСОБА_2 йому перешкод в спілкуванні з дитиною, дотримання з його боку встановленого графіку побачень з дитиною, сплату ним аліментів на утримання дитини, відмову ОСОБА_2 від медіації, усунення його від прийняття рішень стосовно дитини, просив:

1. Скасувати припис у справі 333/8243/21, якщо припис не буде скасовано, змінити адресу проживання дитини на фактичну - АДРЕСА_2 (остання відома адреса), за адресою АДРЕСА_3 мешкає його мати, ОСОБА_4 ;

2. Долучити незалежного психолога для проведення аналізу стану дитини;

3. Зобов`язати ОСОБА_2 змінити школу навчання дитини;

4. Зобов`язати ОСОБА_2 привести себе та сина на медіацію;

5. Сприяти у порушенні кримінальної справи за дачу неправдивих показань ОСОБА_2 та працівників школи, що беруть участь у цьому.

6. Сприяти у порушенні кримінальної справи за психологічне насильство ОСОБА_2 , спрямоване на нього та ОСОБА_3 протягом двох років;

7. Сприяти у порушенні кримінальної справи за систематичне порушення судового рішення ОСОБА_2 ;

8. Сприяти у порушенні справи по бездіяльності служби опіки, поліції та виконавчої служби;

9. Закликати до відповідальності суддю, яка вела справи №333/8243/21 та №333/5036/20 за перевищення службових обов`язків, зловживання службовим положенням та сприяння одній із сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності вчинення ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина психологічного насильства, встановленого порядку спілкування з дитиною, недоведеність вимог стосовно ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 07 березня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 березня 2013 року, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, який мешкає з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.12).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року у цивільній справі №331/593/20, яке набрало законної сили 16 березня 2021 року, визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку спілкування з дитиною, а саме:

- за бажанням дитини ОСОБА_3 без присутності матері ОСОБА_2 кожну другу суботу місяця у період з 10:00 години до 16:00 години;

- за бажанням дитини ОСОБА_3 без присутності матері ОСОБА_2 кожен день народження дитини кожного року до досягнення дитиною повноліття з 15:00 до 19:00 години (т.1, а.с.6-9).

Згідно з талоном-повідомленням Єдиного обліку №22536 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення чи іншу подію ОСОБА_2 зверталась до органів поліції із заявою про порушення ОСОБА_1 графіку спілкування з дитиною, встановленого рішенням суду (т.1, а.с.24).

Відповідно до листа Запорізького НВК №70 Запорізької міської ради від 15 листопада 2021 року 13 вересня 2021 року до Запорізького навчально-виховного комплексу № 70 Запорізької міської ради Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з проханням побачити свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Технічний працівник школи ОСОБА_5 запросила директора цього навчального закладу дня вирішення ситуації, що склалася. ОСОБА_1 було вказано, що відвідування учнів під час навчального процесу заборонено. Підставою для відмови стали карантинні обмеження та наявність судового рішення, в якому зазначено порядок зустрічі батька з сином. ОСОБА_1 став поводити себе агресивно. На прохання залишити приміщення школи та вийти на ганок ОСОБА_1 не реагував, силою утримував двері, поводив себе некоректно. Працівники школи були змушені визвати охорону. За рекомендацією охоронців двічі викликався наряд поліції, і тільки після цього ОСОБА_1 залишив подвір`я школи.

Відповідно до висновку спеціаліста-психолога ОСОБА_6 від 09 жовтня 2021 р. у процесі дослідження було виявлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по результатам обстеження - самодостатній, комунікативний хлопець, який вільно розповідає про свої можливості і мрії, але насилу розкриває свої почуття, емоції і переживання щодо подій у своєму житті пов`язаних з батьком. Соціальна ситуація взаємодії дитини з батьком фрустрірує його і в процесі обстеження спостерігалися неврозоподібні прояви в поведінці дитини, які вимагають консультації дитячого нервопатолога або психоневролога. Індивідуальний (емоційно-вольовий, психічний, інтелектуальний) розвиток ОСОБА_3 відповідає віковій нормі для дітей даного віку. Гліб здатен самостійно, послідовно і усвідомлено описувати дії, події, обставини (факти), які відбуваються в його житті, висловлювати власну думку (оцінку, позицію) щодо дій, подій, обставин (фактів), а також, щодо людей, з якими вони пов`язані відповідно до свого віку. На момент обстеження виявлена прихильність та емоційний зв`язок ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 . ОСОБА_7 і психологічна прихильність ОСОБА_8 до матері обумовлена увагою, турботою, ніжністю, ласкою і звичайно любов`ю матери до дитини. Аналізуючи психоемоційний стан ОСОБА_3 після ситуації спілкування з батьком (зі слів дитини) та за результатами психологічного обстеження необхідно відзначити, що ситуація зустрічей з батьком вимагає від дитини додаткових емоційних витрат, спрямованих на контроль ситуації, постійне прогнозування можливих дій фізичного насильства і негативних емоційних проявів, спрямованих в бік його матері та інших оточуючих його людей. Таке постійне напруження виснажує адаптивні ресурси особистості дитини і може сприяти прояву у нього різних психосоматичних захворювань, викликані постійним перебуванням в стресовій, фрустраційній ситуації. До батька ОСОБА_1 у дитини ОСОБА_3 емоційне-нейтральне з негативним відтінком ставлення, серед можливих причин якого можна назвати те, що батько ОСОБА_1 маніпулює поведінкою і бажаннями дитини за допомогою вербалізації йому прямих погроз на адресу його матері «папа мне сказал, что если я не буду с ним встречаться чаще, он просто убьет мою маму», тим самим формуючи у дитини позицію жертви в ситуації, в якій дитина стає заручником обставин і робить вибір, спираючись не на свої бажання і потреби, а на обставини конкретної ситуації, в даному випадку, щоб не нашкодити мамі, емоційно значимій для себе людині. На даному етапі з психологічної точки зору є доцільним обмежити спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 з метою відновлення емоційного ресурсу дитини і зміцнення його нервової системи. Але, ситуація усвідомленості дитиною ОСОБА_3 реальності загроз батька ОСОБА_1 , спрямованих на адресу його матері, робить цю ситуацію неможливою, бо викликає в дитини стрес, фрустрацію та наявні невротичні реакцій від усвідомлення що він стане винним в тому, що може статися з його мамою. Враховуючи виявлені в дослідженні підвищену тривожності і вираженість страхів у дитини, мамі було рекомендовано звернутися на консультацію до дитячого нервопатолога або психоневролога, гак само для стабілізації психологічного благополуччя дитині ОСОБА_3 необхідно працювати з психологом для корекції емоційно-вольових проблем ( т.1, а.с.13-19).

Відповідно до консультативного висновку лікаря-невролога дитячого від 19 жовтня 2021 року за результатами обстеження ОСОБА_9 встановлено діагноз - астено невротичний синдром, ВСД гіпотонічний тип, період ремісії (т.1, а.с.22).

ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2021 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 01 жовтня 2021 року державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ружанської М.М.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2020 року у справі №333/4609/20 частково задоволена заява ОСОБА_2 та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , визначено тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців з наступною забороною: заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.195-202).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року у справі № 333/5036/20 заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про видачу обмежувального припису задоволено частково. Видано обмежувальний припис, строком на 3 місяці, стосовно ОСОБА_1 , в якому визначено тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) місяці з забороною ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.203-214).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 щодо видачі обмежувального припису відносно дитини ОСОБА_3 з врахуванням встановленого рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року порядку спілкування ОСОБА_1 з дитиною, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним вчинення ОСОБА_1 відносно свого неповнолітнього сина психологічного насильства у вигляді психологічного тиску, шантажу, погроз про заподіяння матері дитини смерті, у разі якщо дитина не буде з ним бажати зустрічатись.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення дитини, спричиняють дитині душевні страждання, побоювання, негативно впливають на нервову систему та стан здоров`я дитини, враховуючи наявність в нього неврологічного захворювання.

Колегія суддів враховує те, що встановлені судом першої інстанції обмеження не порушують прав ОСОБА_1 на спілкування з дитиною, оскільки судом першої інстанції врахований визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року порядку спілкування ОСОБА_1 з дитиною.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо чинення ОСОБА_2 йому перешкод в спілкуванні з дитиною, дотримання з його боку встановленого графіку побачень з дитиною, відмову ОСОБА_2 від медіації не можуть, усунення його від прийняття рішень стосовно дитини бути прийняті до уваги, оскільки не стосуються предмета спору щодо видачі обмежувального припису, до якого не відноситься встановлення дотримання чи порушення сторонами визначеного рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року порядку спілкування з дитиною, а лише свідчать про наявність конфлікту між батьками неповнолітнього ОСОБА_3 .

Посилання ОСОБА_1 на сплату ним аліментів на утримання дитини та відсутність боргу не підтверджені належними доказами.

Клопотання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про зобов`язання ОСОБА_2 змінити школу навчання дитини, привести себе та сина на медіацію, а також сприяти у порушенні кримінальної справи за дачу неправдивих показань ОСОБА_2 та працівників школи, що беруть участь у цьому, у порушенні кримінальної справи за психологічне насильство ОСОБА_2 , спрямоване на нього та ОСОБА_3 протягом двох років, у порушенні кримінальної справи за систематичне порушення судового рішення ОСОБА_2 , у порушенні справи по бездіяльності служби опіки, поліції та виконавчої служби, та закликати до відповідальності суддю, яка вела справи №333/8243/21 та №333/5036/20 за перевищення службових обов`язків, зловживання службовим положенням та сприяння одній із сторін не підлягають задоволенню, оскільки зазначене не відноситься до повноважень суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на рішення у цивільній справі.

Доводи щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 апеляційна скарга не містить.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржується.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 квітня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова