Справа №303/6316/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Ляпіній А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації у якому зазначила, що кілька років тому дала згоду на реєстрацію місця проживання у своїй квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , яка у квартирі за вищевказаною адресою ніколи не проживала та не сплачувала комунальні послуги, обіцяла що випишеться з квартири, проте обіцянку не виконала. На даний вона перебуває у важкому матеріальному стані, а зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 у квартирі впливає на отримання житлової субсидії. Просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила суду, що у 2004 році набула права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачка зареєстрована в спірній квартирі, але ніколи в ній не проживала. Уточнила позовні вимоги щодо прізвища відповідачки, просила вирішити спір відносно відповідачки ОСОБА_2 та позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

З`ясувавши всі обставин справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст. 319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видно, що ОСОБА_1 є власником квартири за договором купівлі-продажу від 15.01.2004, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з додатком до рішення 27 сесії 8-го скликання Мукачівської міської ради вул. Достоєвського Федора перейменовано на вул. Латоричний двір.

Згідно копії домової книги, довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради від 29.09.2022 місце проживання відповідачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження факт непроживання відповідачки у спірному житловому приміщенні і порушення нею прав ОСОБА_1 , які передбачені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею цих прав.

Крім того, в силу ст. 64, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України відповідач не є членом сім`ї позивача і в нього відсутнє право користування спірним житловим приміщенням на підставі договору найму за ст. 158 ЖК України.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на законних підставах набув право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ., відповідачка не проживала однією сім`єю з позивачкою у цьому житловому приміщенні, але залишається зареєстрованою в ньому, чим робить перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні прав власника, тому позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зняття з реєстрації слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Таким чином, відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, тому що на неї вказує позивач, як на порушника свого права.

Згідно до ст.13 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких пред`являється позов, є виключним правом позивача.

Відповідно до частин 1-2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Статтею 51 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обов`язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів, обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому суд не має права самостійно залучати співвідповідача або заміняти первісного відповідача.

Позивачка визначила відповідачем по справі ОСОБА_2 , що не відповідає вимогам ст. 48 ЦПК України, оскільки ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» наділяє повноваженнями на зняття особи з реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Таким чином, за позовними вимогами про зняття особи з реєстраційного обліку належним відповідачем повинен бути орган реєстрації, рішенням, діями чи бездіяльністю якого порушуються, не визнаються або оспорюються права та інтереси позивача, а не фізична особа, яка жодних дій щодо зняття з реєстрації не здійснювала.

Крім того, ст. 4 ЦК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Із пояснень осіб, які беруть участь у справі та наданих ними доказів встановлено, що між позивачем та відповідачем існує спір з приводу користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2

За таких обставин, право або інтерес позивача може бути захищено тільки у спосіб, встановлений ст. 16 ЦК України та нормами ЖК України.

Разом з тим ст. 16 ЦК не міститься такого способу захисту порушеного права як примусове зняття з реєстрації.

Статтею 3, частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено право особи на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення або оспорювання, але суду не надано жодного доказу, який би підтверджував, що реєстрація ОСОБА_2 в спірному житловому приміщенні призводить до порушення прав позивача.

Сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача у спірному будинку не створює ОСОБА_1 перешкод у користуванні та розпорядженні належним їй майном.

ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянину надається право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

У п.п. 11,12 ч.1 ст.2 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи, а також, що реєстраційна дія - це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи;

Відповідно до ч.2 ст.4 зазначеного Закону порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 07.02.2022 №265 затверджено «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», п.п. 2 п. 50 якого передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як самостійний спосіб захисту порушеного права за змістом ст. 16 ЦК України вимога про зняття з реєстрації не підлягає застосуванню, оскільки зняття з реєстрації нерозривно пов`язане з правом на житло і залежить від вирішення питання про житлові права сторін, які регулюються нормами ЖК України та ЦК України. І тільки після вирішення житлових прав зняття з реєстрації підлягає вирішенню в адміністративному порядку встановленому ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», «Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування)».

Крім того, слід зазначити, що вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку є зайвими, оскільки рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є самостійною та достатньою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 48, 51, 141,258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, 150 ЖК України та ст.ст. 4, 15, 16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя