АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року

м. Чернівці

справа № 724/1130/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Ковальчук Т.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 30 034 гривні 33 копійки.

Посилався на те, що 4 січня 2012 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» уклали договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 було надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 36 000 гривень.

Станом на 27 січня 2022 року у відповідача внаслідок неналежного виконання умов договору є заборгованість в сумі 30 034 гривні 33 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 23 946 гривень, заборгованості по сплаті прострочених процентів в сумі 6088 гривень 5 копійок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2022 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність обов`язку відповідача по сплаті таких процентів в анкеті-заяві. Умови та Правила надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Фактично отримані та використані кошти позичальником були повернуті АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не оцінив належним чином надані банком докази.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи є витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент підписання анкети-заяви, та копія наказу банку щодо затвердження вказаних Умов та Правил.

Позивачем доведено укладення договору шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів банку. Укладений між сторонами кредитний договір є правомірним.

Відповідач не звільнявся від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Відповідачем не доведено факт належного виконання умов кредитного договору, зокрема щодо сплати процентів.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові про стягнення відсотків, не звернув увагу на положення статті 1048 ЦК України та не врахував, що у разі відсутності у договорі процентної ставки розмір таких процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

4 січня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» та підтвердив, що ця анкета-заява, пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, тарифи становлять договір банківського обслуговування (а.с.11).

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «КБ «ПриватБанк», що підтверджується статутом АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.32-33).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 були надані кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до березня 2022 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2023 року (а.с.10).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що останньому був відкритий картковий рахунок із встановленим 5 квітня 2018 року кредитним лімітом 36000 гривень та в подальшому 14 лютого 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 гривень (а.с.9).

З розрахунку заборгованості за договором від 4 січня 2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , вбачається, що внаслідок неналежного виконання умов договору банківського обслуговування банком відповідачу нарахована заборгованість в сумі 30 034 гривень 33 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 23946 гривні 28 копійок, заборгованості по сплаті прострочених процентів в сумі 6088 гривень 05 копійок (а.с.5-8).

З виписки за договором за період з 5 квітня 2018 року по 31 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 користувався зазначеними вище картками, отримував кредитні кошти та здійснював погашення заборгованості за договором банківського обслуговування (а.с.34-36).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення заборгованості по сплаті процентів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, паспорт споживчого кредитування та тарифи банку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та тарифи, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 4 січня 2012 року, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, тарифи та паспорт споживчого кредиту не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

З наявних в справі доказів, а саме підписаної відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, виписки за договором, розрахунку заборгованості за договором, довідки АТ КБ «ПриватБанк» про отримання ОСОБА_1 кредитних карток, вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, отримував кредитні кошти та здійснював погашення заборгованості, що свідчить про укладення сторонами договору банківського обслуговування.

З розрахунку заборгованості від 27 січня 2022 року вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору заборгованість за тілом кредиту складає 23946 гривень 98 копійок. Разом з тим у вказаному розрахунку вказано, що відповідачем погашено заборгованість по сплаті процентів в сумі 25 171 гривень 59 копійок, яка, як зазначено вище, не підлягає стягненню з відповідача.

Отже фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальником банку.

Щодо аргументів апеляційної скарги

Колегія суддів вважає помилковим аргумент апеляційної скарги про те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг є складовою кредитного договору, а тому є підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником.

Умови про стягнення процентів за користування кредитними коштами прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Колегія суддів вважає помилковим аргумент апеляційної скарги про можливість стягнення з відповідача процентів за користування кредитними кошами відповідно до правил статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 49 ЦПК України передбачено право позивача змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

З позовної заяви вбачається, що позивач звертався до суду з позовом про стягнення процентів за користування кредитними коштами, які на його думку, були визначені сторонами в самому кредитному договорі.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України позивач не пред`явив.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 жовтня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна