Справа № 161/60/22
Провадження № 2/161/1439/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 квітня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2020 ухвалено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового віку для дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2019 і до досягнення повноліття.

Відповідно до довідки про його доходи, розмір стягуваних аліментів на утримання дітей становить 4025,00 грн. Зазначає, що станом на зараз не в змозі сплачувати аліменти у визначеному розмірі, а саме 1/3 всіх доходів у зв`язка уз істотною зміною його сімейного та матеріального становища.

Зазначає, що 18.12.2020 він повторно одружився, від цього шлюбу в нього народився син ОСОБА_5 , у зв`язку з чим на зараз на його утриманні перебуває малолітній син та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Крім цього, на його утриманні перебуває хвора матір ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, яку він забезпечує матеріально та якій купує ліки.

Відтак, вважає, що його матеріальне становище значно змінилося від часу, коли було ухвалено рішення суду про стягнення аліментів, а тому у нього немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Посилаючись на викладене, просить суд, зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від07.02.2020 у справі № 161/20783/19 на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового віку для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою судді від 05.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи щляхом надсилання судового повідомлення та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада».

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як визначено у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріли справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями180,181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2020 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового віку для дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2019 і до досягнення повноліття.

Постановою головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 07.06.2021 (ВП № 62143678) звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.19).

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів зменшення розміру таких, позивач, як платник аліментів в позовній заяві, як на підставу такого зменшення відповідно до ст.192 СК України, покликався на зміну сімейного стану та погіршення матеріального становища.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Судом встановлено, що з 18.12.2020 позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 (а.с.22), від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с23).

З матеріалів справи вбачається, що позивач офіційно працевлаштований (а.с.21), отримує регулярний дохід. Щомісячний розмір заробітної плати становить 15000,00 грн., сума аліментів на дітей, які сплачує позивач, становить за липень 2021 року 2484,56 грн., з серпня по листопад 2021 року по 4025,00 грн. в місяць на обох дітей, що є достатнім для забезпечення потреб неповнолітніх дітей.

Аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не погіршує матеріального становища дитини позивача від іншого шлюбу та інших членів його сім`ї.

Відповідно до вказаного, у позивача змінився сімейний стан, що не свідчить про погіршення його матеріального стану.

Суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати іншу дитину не виключає обов`язку позивача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу також своїм неповнолітнім донькам від попереднього шлюбу, які її потребують. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

Факт народження у платника аліментів другої дитини та виникнення законного обов`язку щодо її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання інших дітей. Застосування вищенаведених правових норм відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 3 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує їх при вирішенні даного спору.

Разом з тим, позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження погіршення матеріального стану.

Також позивачем приєднано до матеріалів справи докази, що його матір ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІ групи, яка перебуває на його утриманні та потребує постійної матеріальної допомоги і підтримки, однак належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного позивачем не надано.

Враховуючи наведене, зважаючи на стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір прожиткового мінімуму для дітей їхнього віку, особу позивача, як платника аліментів, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про зменшення розміру аліментів суперечать інтересам дітей, їх рівню життя, погіршать їхнє матеріальне становище, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Крім цього, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» чітко визначено коло осіб, які звільняються від сплати судового збору, серед яких, позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Позивачі у справах про зменшення розміру аліментів не звільняються від сплати судового збору, у відповідності до вказаної правової норми.

У ст.3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 грн.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом не сплачено судовий збір, його слід стягнути з нього в дохід держави.

Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, враховуючи встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 89, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. 88, 180-184, 191,192 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта