Справа № 2/593/205/2022
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2022 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої - судді Данилів О.М.
при секретарі Паньків М.М.
за участі представника позивача ОСОБА_1
представника відповідачки ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бережани цивільну справу за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В:
23 грудня 2021 року позивач Тернопільський обласний центр зайнятості в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості звернувся в Бережанський районний суд із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 63 579 грн. 95 коп.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідачка ОСОБА_3 , будучи 30 квітня 2018 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України звільнена з посади медичної сестри стаціонару Бережанського обласного протитуберкульозного диспансеру, 2 травня 2018 року звернулася до Бережанського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, а тому цього ж дня за результатами розгляду такого звернення відповідачка набула статус безробітного і їй з 31 травня 2018 року по 16 травня 2019 року виплачувалася допомога по безробіттю. У липні 2019 року в ході виконання звірки з державним реєстром та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним було виявлено, що відповідачка 2 травня 2018 року, отримуючи в Бережанському районному центрі зайнятості статус безробітного з 16 травня 2017 року отримувала пенсію за вислугу років, тобто вона, під час реєстрації в Бережанському районному центрі зайнятості та надання статусу безробітного належала до категорії зайнятого населення про що умисно не вказала у своїй заяві про надання їй статусу безробітного, набувши таким незаконним чином статус безробітного й право на виплату у виді допомоги по безробіттю. А так як відповідачка за період перебування на обліку як безробітна з 31 травня 2018 року по 15 травня 2019 року незаконно отримала допомогу по безробіттю, яка у сукупності склала 63 579 грн. 74 коп., яку вона у добровільному порядку не повернула, а тому, враховуючи зазначене, Тернопільський обласний центр зайнятості в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості просив суд винести рішення, яким стягнути із відповідачки незаконно отриману нею допомогу по безробіттю, що становить 63 579 грн. 74 коп..
Представник відповідачки адвокат Дарморіс О.М. із позовними вимогами Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості не погодилася, подала суду відзив на позов, у якому зазначила, що після звільнення відповідачки із роботи дійсно 2 травня 2018 року вона стала на облік у центрі зайнятості для пошуку роботи та остання, отримавши статус безробітного, в період з 31травня 2018року по 15 травня 2019 року отримувала допомогу як безробітна. Виплату допомоги по безробіттю припинено 16 травня 2019року на підставі її заяви.
02 травня 2018 року при заповненні заяви про надання статусу безробітного відповідачка повідомила позивача, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість» та через відсутність роботи немає заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не отримує пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (частина 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
Згідно із частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів фонду та зупиняти виплати з фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду, стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613 (діяв на момент призначення допомоги Відповідачці) (далі - Порядок), допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу.

Згідно з пунктом 1 розділу III Порядку страховий стаж обчислюється центрами зайнятості за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2011 року, з урахуванням: за період з 01 січня 2011 року - страхового стажу, обчисленого центрами зайнятості за даними Державного реєстру.
Згідно із пунктом 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції на час надання відповідачці статусу безробітного) Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 21 вказаного Закону частина персональної електронної облікової картки, яка відображає виплату за рахунок коштів Пенсійного фонду пенсії застрахованій особі за місяцями включає: номер електронної пенсійної справи; номер архівної електронної пенсійної справи в електронному архіві пенсійних справ; дата, з якої призначено пенсію; поточний місяць нарахування (перерахунку, індексації) пенсії; сума періодів страхового стажу; коефіцієнт страхового стажу; коефіцієнт заробітної плати (доходу, грошового забезпечення); заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для обчислення, перерахунку, індексації пенсії на поточний момент; поточний розмір пенсії для виплати; відомості про членів сім`ї, які перебувають на утриманні застрахованої особи, та її дітей; інформація про уповноважену особу, яка одержала звернення про призначення (перерахунок) пенсії.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 7-1, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 7-1 перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття проводиться, коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (визначає умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю).
Таким чином, у Порядку № 7-1 прямо встановлено обовязок позивача проводити перевірку достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної під час її реєстрації у центрі зайнятості, що позивачем зроблено не було.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 136, якою затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, запроваджено механізм верифікації соціальних виплат, які здійснюються за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема виплати допомоги по безробіттю, що здійснюється із коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (частина 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
Таким чином, Бережанський районний центр зайнятості 02 травня 2018року при взятті відповідачки на облік з наданням статусу безробітного і призначенні допомоги по безробіттю зобов`язаний був перевірити, чи не призначено цій особі пенсію за вислугу років, оскільки ці відомості впливають як на отримання статусу безробітного, так і на одержання допомоги по безробіттю.
У поданому відзиві представник відповідачки, посилаючись на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 13.02.2020 у справі № 302/66/17, просила застосувати до вказаних позовних вимог строк позовної давності, оскільки у справах про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю, початок перебігу строку позовної давності починається від дня надання особі статусу безробітного і отримання допомоги по безробіттю.
Вказаний висновок також відображений у постанові Тернопільського апеляційного суду від 29 вересня 2021 за наслідками розгляду апеляційної скарги Тернопільського обласного центру зайнятості на рішення Бережанського районного суду від 09 липня 2021 у справі № 593/1169/20.
А так як відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові і такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015року у справі № 6- 154цс15, тому, враховуючи вказане, у поданому відзиві на позов представник відповідачки просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у звязку із спливом позовної давності строк якого сплив ще в червні 2021 року.
Отримавши відзив на позов, сторона позивача 31 січня 2022 року подала суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, позивачем не пропущено, оскільки перебіг строку давності почався лише 8 листопада 2021 року, тобто з часу отримання підтверджуючої відповіді з Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області на запит Бережанської районної філії Тернопільського ОЦЗ.
Крім цього, при вирішенні заявлених позовних вимог просили також врахувати, що відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбчених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед фондом, не застосовується.
В судовому засіданні представник позивача Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості Куйбіда Н.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задоволити, дала суду пояснення, аналогічні поданому позову та поданою нею відповіддю на відзив.
Просила суд не приймати до уваги посилання сторони відповідача на те, що відповідно до « Порядку» перевірка та розслідування достовірності даних центром зайнятості повинна була бути здійснена під час реєстрації та протягом періоду перебування особи на обліку як безробітної, оскільки вказане спростовуються ч.3 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яким відповідальність за подання відомостей на підставі яких були прийняті рішення про реєстрацію особи та призначення матеріальної допомоги по безробіттю законодавець поклав саме на зареєстрованого безробітного, тобто на відповідачку.
Вважає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» має вищу юридичну силу ніж Порядок розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним. А оскільки у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосувати норми закону, які мають вищу юридичну силу, тому при вирішенні вказаних вимог суд має врахувати, що відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право стягувати кошти виплачені особам, зареєстрованим як безробітні у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. А так як 2 травня 2018 року у поданій заяві ОСОБА_3 вказала, що пенсії на пільгових умовах та за вислугу років їй не призначено і вказані відомості завірила своїм підписом, тому представник позивача просила їх вимоги задоволити та стягнути із відповідачки безпідставно отриману нею допомогу по безробіттю у розмір 63 579,74грн.
В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 дала суду пояснення, аналогічні поданому нею відзиву на позов, просила проводити розгляд справи за відсутності відповідачки ОСОБА_3 . У своїх усних поясненнях представник відповідачки фактично визнала, що відповідачка ОСОБА_3 за період з 31 травня 2018 року по 16 травня 2019 року отримала допомогу по безробіттю в сумі 63 579.74 грн., однак вважає, що сторона позивача мала можливість перевірити достовірність поданих нею відомостей ще в травні 2018 року, а тому вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, оскільки повинен був довідатися про незаконність таких виплат відповідачці з дня надання їй статусу безробітного і отримання нею допомоги по безробіттю, а саме в травні 2018 року.
В обґрунтування своєї позиції представник відповідачки зазначила, що згідно положень Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року №-7-1 (далі Порядок 7-1), розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.
А тому, вважає, що саме з дати подання відповідачкою заяви про отримання статусу безробітного та права отримання пов`язаних із цим статусом виплат, у сторони позивача була можливість та право перевіряти всі, без винятку, відомості, вказані ОСОБА_3 при поданні нею заяви про отримання вказаного статусу, а тому, саме з 2 травня 2018 року ( з часу подання відповідачкою заяви про отримання статусу безробітного), сторона позивача мала змогу перевірити достовірність відомостей, які зазначила відповідачка у своїй заяві й відповідно прийняти рішення про виплату чи про відмову у виплаті заявниці цього виду допомоги.
Представник відповідачки вважає, що на час подання цього позову до суду, визначений ст. 257 ЦК України 3-х річний строк на звернення до суду із вимогами за вказаний період, для сторони позивача закінчився й клопотань про його поновлення не заявлено. З вказаних підстав, при вирішенні заявлених позовних вимог, просила суд застосувати до вимог позивача про стягнення з відповідачки незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 31 травня 2018 року по 15 травня 2019 року в сумі 63 579.74 грн. наслідки спливу строку позовної давності, передбачені ст. 267 Цивільного кодексу України, та відмовити позивачу у задоволенні зазначених вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, взявши до уваги зміст поданих ними заяв по суті справи, всебічно дослідивши у судовому засіданні подані сторонами докази в обґрунтування як заявлених вимог, так і заперечень проти позову, прийшов до висновку, що позовні вимоги Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості слід залишити без задовлення, виходячи із наступного.
Пунктом 1 частини 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії ( зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Судом встановлено, що 2 травня 2018 року відповідачка ОСОБА_3 подала до Бережанського районного центру зайнятості заяву про сприяння у працевлаштуванні, набувши таким чином цього ж числа статус безробітного. У заяві про призначення їй виплати допомоги по безробіттю від 2 травня 2018 року відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена із умовами і тривалістю призначення допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
При заповненні 2 травня 2018 року заяви про надання статусу безробітного ОСОБА_3 власноручно вказала, що не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, а також пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує.
І хоч ОСОБА_3 була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання нею недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» ОСОБА_3 була проінформована про обробку персональних даних з метою здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої для нарахування та отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття, однак вона при призначенні вказаного виду допомоги не вказала, що вона перебуває на обліку як одержувач пенсії за вислугу років.
За період перебування на обліку в центрі зайнятості, а саме: з травня 2018 року по травень 2019 року Бережанською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості відповідачці ОСОБА_3 було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі - 63 579.74 грн..
Вказаний факт підтверджується оглянутою в судовому засіданні довідкою № 240, виданою 15 грудня 2021року Бережанською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості та не заперечується і стороною відповідача.
З оглянутого в судовому засіданні акту № 71 від 9 листопада 2021 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видно, що ОСОБА_3 2 травня 2018 року під час постановлення на облік в Бережанську районну філію Тернопільського обласного центру зайнятості була особою, якій з 16 травня 2017 року було призначено пенсію за вислугу років, тобто вона 2 травня 2018 року статус безробітного отримала незаконнно.
І хоч із вищевказаного документу, а саме: акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення і письмового повідомлення Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області видно, що відповідачці ОСОБА_3 з 2 червня 2017 року виплату пенсії було припинено та відновлено її виплату лише з 16 травня 2019 року, однак ГУ ПФУ в Тернопільській області з врахуванням норм чинного пенсійного законодавства було прийнято рішення про перегляд дати поновлення виплати пенсії за вислугу років та виплату їй пенсії поновлено з 1 травня 2018року у відповідності до запису трудової книжки у звязку із звільненням з роботи про що повідомлено ОСОБА_3 листом № 1900-0306-8/32015 ГУ ПФУ в Тернопільській області від 28 жовтня 2021 року.
Взявши до уваги зазначене, 11 листопада 2021 року Тернопільським обласним центром зайнятості було видано наказ № 308 «Д» «Про повернення коштів», яким визначено, що відповідачці ОСОБА_3 протягом 15-ти календарних днів слід повернути виплачені їй у якості допомоги по безробіттю кошти у сумі 63 579.74 грн..
Враховуючи той факт, що відповідачка ОСОБА_3 під час постановлення на облік в Бережанську районну філію Тернопільського обласного центру зайнятості була особою, якій було призначено пенсію за вислугу років і вона такий факт приховала та не повідомила позивача при поданні заяви про надання їй статусу безробітного, а тому вона незаконно отримала статус безробітного та право на виплати допомоги по безробіттю та упродовж перебування на обліку за період з 31 травня 2018 року по 15 травня 2019 року вона незаконно отримала допомогу по безробіттю, яка склала 63 579, 74 грн., а тому суд вважає, що позовні вимоги Тернопільського обласного центру в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості є підставними до яких слід застосувати заявлений стороною відповідача строк позовної давності, виходячи із наступного.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У справах про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю Верховний Суд дійшов правового висновку, що початок перебігу строку позовної давності починається від дня надання особі статусу безробітного і отримання допомоги по безробіттю (постанова від 13 лютого 2020 року у справі № 302/66/17).
Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України).
Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 343/800/17 (постанова від 15 січня 2020 року), порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. У даному випадку, позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Вищевикладене також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статус безробітного надається особам працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, на пільгових умовах або за вислугу років), які через відсутність роботи не мають заробітку.

Положеннями ч.2 абз.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ч.3 абз.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Пунктами 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним (далі Порядок), визначено, що розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості. Така перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування України на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), якщо під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником служби зайнятості.
Пунктом 6 Порядку передбачено, - у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих осіб, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно із частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів фонду та зупиняти виплати з фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду, стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613 (діяв на момент призначення допомоги Відповідачці), страховий стаж для призначення допомоги по безробіттю обчислюється центрами зайнятості за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2011 року.
Відповідно до пункту 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 7-1 (далі - Порядок № 7-1), розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 7-1 перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття не лише у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації, про що зазначає позивач у позовній заяві, а й коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (визначає умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю).
Таким чином, у Порядку № 7-1 прямо встановлено обовязок позивача проводити перевірку достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної під час її реєстрації у центрі зайнятості, що позивачем зроблено не було.
Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 136, якою затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, запроваджено механізм верифікації соціальних виплат, які здійснюються за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема виплати допомоги по безробіттю, що здійснюється із коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, що передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
Таким чином, центр зайнятості при взятті на облік відповідачки 2 травня 2018 року з наданням їй статусу безробітного і призначенні допомоги по безробіттю зобов`язаний був перевірити, зокрема, чи особа, яка бажає набути статус безробітного, у д.в. заявниця ОСОБА_3 є одержувачем пенсії, оскільки ці відомості впливають як на отримання заявницею статусу безробітного, так і на одержання допомоги по безробіттю.
Суд вважає, що саме 2 травня 2018 року, при прийнятті відповідної заяви та надання відповідачці статусу безробітного, сторона позивача, будучи наділеною законом задля проведення такої перевірки правовими механізмами, мала можливість і зобов`язана була перевірити наявність чи відсутність факту отримання заявницею статусу пенсіонера, тобто можливості отримання нею доходу - пенсії за вислугу років. І лише за умови відсутності в останньої статусу пенсіонера заявниці, було б правомірно надано статус безробітного й похідне від такого статусу, право на грошові виплати у виді допомоги по безробіттю.
Суд критично відноситься до пояснень представника позивача про те, що при постановленні відповідачки ОСОБА_3 на облік та при наданні їй статусу безробітного та виплаті допомоги по безробіттю працівники центру зайнятості не мали можливості з`ясувати, що відповідачка має статус пенсіонера, та вищевказаний факт був виявлений ними лише у липні 2019 року, коли відповідачка вже була знята з обліку та вже не мала статусу безробітного і її особову справу вже було закрито та продовжили розгляд даного питання лише в листопаді 2021 року, після отримання листа Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області від 8 листопада 2021 року № 933. Суд вважає дані пояснення не обґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.
А так як за заявленими вимогами про стягнення з відповідачки на користь позивача отриманої відповідачкою допомоги по безробіттю в розмірі 63 579.74 грн. за період з 31 травня 2018 року по 15 травня 2019 року, початок перебігу позовної давності починається від дня надання відповідачці ОСОБА_3 статусу безробітного і призначення їй допомоги по безробіттю, а саме: з 2 травня 2018 року, тобто строк позовної давності, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України, до вказаних позовних вимог сплив в червні 2021 року, а з позовом про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю сторона позивача звернулася лише 23 грудня 2021року та про поважність причин пропуску такого строку сторона позивача суду не повідомила, та не заявила перед судом клопотання про поновлення такого строку, тому, враховуючи зазначене, суд вважає необхідним клопотання сторони відповідача задоволити та заявлені позивачем позовні вимоги залишити без задоволення у зв`язку із пропуском строку давності до вказаних позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2-5, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Законом України «Про зайнятість населення», ст.ст. 253, 256, 261, 257, 267 ЦК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Тернопільського обласного центру зайнятості в особі Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості про стягнення із ОСОБА_3 незаконно отриманої за період з 31 травня 2018 року по 15 травня 2019 року допомоги по безробіттю в розмірі 63 579 гривень 74 коп. відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.
Повний текст рішення у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України складено 19 жовтня 2022 року.

Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області Данилів О.М.