Постанова

Іменем України

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 465/158/20

провадження № 61-6964св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Державної податкової служби у Львівській області, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сєргєєвою Ольгою Ігорівною, на постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) (), Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) про стягнення завданої моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника ГУ ДФС у Львівській області від 29 червня 2016 року № 253-О «Про звільнення» його звільнено з посади начальника управління внутрішнього аудиту та контролю ГУ ДФС у Львівській області у зв`язку зі структурними змінами та скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі №813/2342/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 вересня 2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Львівській області від 29 червня 2016 року № 253-О «Про звільнення» та поновлено його на посаді начальника управління внутрішнього аудиту та контролю ГУ ДФС у Львівській області з 30 червня 2016 року, стягнуто з управління на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52 589,84 грн з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Позивач зазначав, що керівництвом ГУ ДФС у Львівській області не вчинено жодних дій та заходів, спрямованих на виконання судового рішення, що позбавило його конституційного права на працю в органах державної влади, незважаючи на допущення до негайного виконання рішення суду у частині поновлення його на роботі, і лише наказом ГУ ДФС у Львівській області від 18 січня 2018 року № 35-о «Про поновлення на роботі» його поновлено на роботі більш ніж через один рік після ухвалення рішення суду лише після його звернення із заявою до правоохоронних органів з приводу невиконання рішення суду. При цьому, з вказаним наказом його ознайомлено під підпис лише 12 листопада 2019 року.

Наказом ГУ ДФС у Львівській області від 12 листопада 2019 року № 646-0 «Про звільнення» його звільнено 12 листопада 2019 року у порядку переведення для подальшої роботи в ГУ ДПС у Львівській області.

23 грудня 2019 року він звернувся до ГУ ДФС у Львівській області із заявою про виплату заробітної плати за вимушений прогул за період з 12 січня 2017 року до 12 листопада 2019 року (по день фактичного поновлення на роботі), проте станом на день звернення до суду з позовом вказана заява не розглянута.

Вважав, що внаслідок незаконного звільнення та тривалого невиконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 325 592,98 грн, що полягає у моральних стражданнях та переживаннях через порушення відповідачем його права на працю, що призвело до втрати налагоджених життєвих зв`язків, втрати єдиного заробітку, через що він змушений був докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку нового місця праці, що призвело до погіршення його матеріального стану та стану його здоров`я.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь вказаний розмір моральної шкоди з ГУ ДПС у Львівській області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року у складі судді Мартьянової С. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ГУ ДПС у Львівській області () та ГУ ДФС у Львівській області солідарно на користь ОСОБА_1 325 592,98 грн у рахунок компенсації моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок незаконного звільнення та тривалого невиконання рішення суду про поновлення на роботі, позивач необґрунтовано був позбавлений права на працю, на отримання заробітної плати, позивачу було завдано моральних страждань, які виразилися в порушенні його звичного життєвого укладу, вимушених змін в його життєвих відносинах, в переживаннях, пов`язаних із протиправними діями щодо нього, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права, зокрема, і в судовому порядку, необхідністю звертатися до суду за захистом свого порушеного права, до державних та правоохоронних органів, що вимагало від нього додаткових зусиль та призводило до переживань, між протиправними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою є прямий причинний зв`язок та, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, втрат немайнового характеру, із врахуванням розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у зазначеному ним розмірі - 325 592,98 грн.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області () задоволено частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнути з ГУ ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд дійшов правильно висновку про завдання позивачу моральної шкоди невиконаним рішенням суду про поновлення на роботі, проте, враховуючи тривалий характер порушення прав позивача, глибину його душевних страждань та переживань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його житті, відсутність можливості матеріального забезпечення своїх потреб та потреб сім`ї, апеляційний суд вважав, що розмір моральної шкоди 325 592,98 грн є значно завищеним і з врахуванням розумності та справедливості достатнім є стягнення на користь позивача 50 000 грн компенсації моральної шкоди.

Також апеляційний суд вказав, що перебування юридичної особи у стані ліквідації чи реорганізації не є підставою для солідарного стягнення моральної шкоди і з юридичної особи, яка перебуває у стані ліквідації чи реорганізації, і з юридичної особи - правонаступника. Тому належним відповідачем є ГУ ДФС у Львівській області, чий наказ про звільнення позивача скасовано і яке зобов`язано поновити його на посаді, як юридична особа не ліквідована.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року скасувати та залишити в силі рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була учасником справи. ГУ ДПС у Львівській області () саме заявляло клопотання про заміну сторони відповідача у справі, як правонаступника ГУ ДПС у Львівській області (), проте апеляційним судом було відмовлено в його задоволенні, але апеляційну скаргу все ж безпідставно розглянуто та задоволено частково. Тому районний суд вірно стягнув моральну шкоду із ГУ ДПС у Львівській області.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2022 року Кіх О. Г. в інтересах ГУ ДПС у Львівській області () подала до Верховним Судом відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

12 вересня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом начальника ГУ ДФС у Львівській області від 29 червня 2016 року № 253-0 «Про звільнення», ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління внутрішнього аудиту та контролю ГУ ДФС у Львівській області у зв`язку із структурними змінами та скороченням штатної чисельності Головного управління ДФС у Львівській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КпАП України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/2342/16 від 12 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 29 червня 2016 року № 253-о «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішнього аудиту Головного управління ДФС у Львівській області з 30 червня 2016 року, стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 52 589,84 грн з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 вересня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду у цій справі залишено без змін.

На виконання вказаної постанови Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист від 12 січня 2017 року № 813/2342/16 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішнього аудиту ГУ ДФС у Львівській області.

На підставі заяви ОСОБА_1 20 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області Курманом Б. Г. відкрито виконавче провадження ВП №54950492 щодо виконання вказаного вище виконавчого листа від 12 січня 2017 року № 813/2342/16. Постанову про відкриття виконавчого провадження скеровано для виконання боржнику ГУ ДФС у Львівській області та встановлено строк для виконання - 3 робочі дні.

Вимогою старшого державного виконавця від 01 листопада 2017 року № 13835 зобов`язано боржника ГУ ДФС у Львівській області повідомити держаного виконавця про виконання рішення суду і надати документи, які підтверджують виконання протягом 3 робочих днів з моменту отримання вимоги.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б. Г. про накладення штрафу від 27 листопада 2017 року у виконавчому провадженні ВП № 54950492, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року № 813/2342/16 на боржника ГУ ДФС у Львівській області накладено штраф у розмірі 5 100 грн. Цією ж постановою боржнику надано 3 робочі дні для виконання рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б. Г. про накладення штрафу від 18 грудня 2017 року у виконавчому провадженні ВП 54950492, за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк вимог виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду 12 січня 2017 року № 813/2342/16 на боржника ГУ ДФС у Львівській області накладено штраф у сумі 10 200 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року в адміністративній справі № 813/4576/17, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог Головного управління ДФС у Львівській області до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про скасування постанов про накладення штрафу - відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі № 813/4576/17 Головному управлінню ДФС у Львівській області відмовлено у відкритті касаційного провадження.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судового рішення визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сєргєєвої О. І., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги не є підставою для його скасування.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши оцінку всім доказам та доводам позовної заяви за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок незаконного тривалого невиконання рішення суду про поновлення на роботі, позивачу було завдано моральної шкоди. Проте, з урахуванням положень статті 23 ЦК України, суд вважав, що розмір моральної шкоди 325 592,98 грн, який заявляв позивач, є значно завищеним, і з врахуванням розумності, виваженості та справедливості достатнім є стягнення з ГУ ДФС у Львівській області на користь позивача 50 000 грн у рахунок компенсації моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу без залучення до неї правонаступника ГУ ДПС у Львівській області не є підставою для скасування правильного по суті та законного судового рішення з формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування тільки незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України). Крім того, апеляційна скарга була подана тим самим представником вказаної особи, яка й приймала участь в розгляді справи судом першої інстанції, надавши суду докази того, що ГУ ДПС у Львівській області () є правонаступником ГУ ДПС у Львівській області (), а саме положення про ГУ ДПС у Львівській області від 12 листопада 2020 року № 643.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи ДПС за переліком згідно з додатком, зазначено і ГУ ДПС у Львівській області, але продовжено здійснення своїх повноважень та функцій до утворення ДПС територіальних органів, які було утворено наказом ДПС від 30 вересня 2020 року № 529.

Схожі правові висновки викладені в Об`єднаній Палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) та від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20).

Установивши, що рішенням суду, яке тривалий час не виконувалося, зобов`язано саме ГУ ДФС у Львівській області, яке не припинено і не ліквідовано, яке й у подальшому виконало рішення суду про поновлення позивача на роботі, апеляційний суд вірно стягнув моральну шкоду саме з нього.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції по суті спорпу не спростовують, на законність та обґрунтованість його постанови не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сєргєєвою Ольгою Ігорівною -залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк