ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року м. Чернівці

Справа № 722/339/21

Провадження №22-ц/822/646/22

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.,

секретар Скулеба А.І.,

учасники справи:

позивач Дністровська окружна прокуратура Чернівецької області в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Унгурян С.В., повний текст рішення складено 07 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року виконувач обов`язків керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області Гриців В.А. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Кельменецькою місцевою прокуратурою під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді опрацьовано лист Сокирянської міської ради №03/10-3114 від 30 грудня 2020 року щодо порушення вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки комунальної форми власності, кадастровий номер :01:003:1025, загальною площею 2,5700 га, зі сторони жителя с. Ломачинці ОСОБА_1 .

Вказував на те, що на вказаній земельній ділянці, що розташована на АДРЕСА_1 , знаходяться об`єкти нерухомого майна, які з 18 червня 2014 року належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , який здійснює використання земельної ділянки комунальної форми власності без правовстановлюючих документів. Він не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

ОСОБА_1 жодних дій для встановлення законного землекористування не здійснив, проігнорував неодноразові повідомлення Сокирянської міської ради про необхідність прибуття до органу місцевого самоврядування для укладення відповідного договору оренди земельної ділянки.

Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, ОСОБА_1 збільшив вартість власного майна, а Сокирянською міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок Сокирянської міської ради.

Оскільки до теперішнього часу відповідач користується вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 ЦК України, ОСОБА_1 повинен повернути Сокирянській міській раді кошти, які він зберіг у вигляді несплаченої орендної плати з вирахування фактично сплачених коштів (земельного податку).

Рішенням Сокирянської міської ради №83/04-16 від 03 березня 2021 року встановлено ставку орендної плати за користування земельними ділянками для іншої промисловості у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки останніх.

Відповідно до технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:1025 нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки у 2018 році становила 7 600 261 грн, а в 2019 - 2020 роках становила 6 698 191 грн.

Сокирянською міською радою проведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою у вигляді орендної плати за землю за період з 01 серпня 2018 року по 31 грудня 2020 року, розмір яких склав: за період з 01 серпня 2018 по 31 грудня 2018 95 003,25 грн; за період з 01 січня 2019 по 31 грудня 2019 200 945,64 грн; за період з 01 січня 2020 по 01 грудня 2020 200 945,64 грн. Загальний розмір недоотриманих доходів - 496 894,53 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Сокирянської міської ради безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в розмірі 496 894,53 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області безпідставно збережені кошти в розмірі 496 894,53 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно оцінено подані докази, порушено норми матеріального права.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що земельну ділянку, на якій знаходиться нерухоме майно ОСОБА_1 , вже передано у користування ВАТ «Сокирянський сирзавод». Дія державного акту І-ЧВ №000604 Сокирянською міською радою не припинялась і відповідні відомості про наявність такого державного акту під час внесення відомостей про дану земельну ділянку до Державного земельного кадастру та при реєстрації права власності на земельну ділянку ніде не вказувались.

Судом не встановлено, яким саме чином сформовано вказану земельну ділянку, як об`єкт цивільних прав. Станом на 11 липня 2018 року, згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про землеустрій», до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст не належало проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності. Такі повноваження їм були надані лише з 27 травня 2021 року, коли набрали законної сили зміни до Закону України «Про землеустрій».

Також вказує на те, що судом не надано оцінки тим обставинам, що обстеження земельної ділянки здійснювалися без повідомлення про її проведення та без участі власника майна, чим порушили його права та інтереси, заявник був позбавлений можливості надавати свої пропозиції, зауваження тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу Сокирянська міська рада просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2022 року - без змін.

Посилається на те, що відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не наведено жодної норми законодавства, яка б встановлювала порядок користування частинами земельної ділянки, в тому числі на правах оренди, визначення часткових меж, площ та обсягів користування ділянкою (під нерухомим майном), логістичних параметрів, геометричних розмірів та способів пересування між будівлями, заїзду-виїзду тощо. Доводи апелянта позбавлені будь-якого правового підґрунтя та суперечать загальному принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що з 18 червня 2014 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці за кадастровим :01:003:1025, загальною площею 2,5700 га по АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності.

03 березня 2016 року рішенням Сокирянської міської ради №83/04-16 затверджено «Положення про оренду земельних ділянок у Сокирянській міській об`єднаній територіальній громаді та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки», згідно з яким встановлено ставку орендної плати за користування земельними ділянками для іншої промисловості у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки останніх.

07 грудня 2017 року внесено зміни та доповнення до «Положення про оренду земельних ділянок у Сокирянській міській об`єднаній територіальній громаді та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки», а саме: доповнено пунктом 2.5.1 річний розмір орендної плати за земельні ділянки промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення становить 3% від нормативно-грошової оцінки.

Згідно з Актом обстеження земельної ділянки комунальної власності від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку площею 2,5700 га, кадастровий номер :01:003:1025, під нерухомим майном без оформлення правовстановлюючих документів.

27 листопада 2020 року розпорядженням міського голови Сокирянської міської ради створено тимчасову комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Згідно з Актом обстеження від 16 грудня 2020 року здійснено обстеження земельної ділянки площею 2,5700 га, кадастровий номер :01:003:1025, за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження з`ясовано, що дана земельна ділянка фактично використовується.

13 вересня 2019 року та 17 грудня 2020 року Сокирянською міською радою Дністровського району Чернівецької області на адресу ОСОБА_1 скеровано вимогу з`явитись в міську раду для подальшого вирішення питання користування земельною ділянкою. Доказів вжиття будь-яких дій з цього приводу відповідачем не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

З матеріалів справи відомо, що на підтвердження дотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор надав суду листи від 30 грудня 2020 року № 03-10/3114, у якому зазначено про необхідність вжиття заходів щодо стягнення вищезазначених коштів та про повідомлення вжитих заходів щодо стягнення коштів за використання земельної ділянки.

Крім того, листом від 18 лютого 2021 року № 03-10/336 міський голова Сокирянської міської ради повідомив виконувача обов`язків керівника місцевої прокуратури про те, що Сокирянська міська рада не буде самостійно звертатись до суду, а 26 лютого 2021 року прокурор повідомив Сокирянську міську раду про те, що ним буде подана позовна заява про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Враховуючи вищезазначене, прокурор обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, дотримався порядку, який передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За умовами частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізуються через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 924/856/20.

Отже, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою, без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати, є за своїм змістом кондикційними.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Такий самий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц.

Верховний Суд також неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі, що і було зроблено судом першої інстанції.

У справі, що розглядається, судом правильно встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 з 18 червня 2014 року належить право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться на земельній ділянці за кадастровим :01:003:1025 загальною площею 2,5700 га, розташованій по АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності.

Отже, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 , як власник такого майна, став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

Установлені обставини свідчать, що відповідач у спірний період користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 є фактичним користувачем земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Відсутність вини відповідача у несвоєчасному укладення договору оренди землі не має істотного значення, оскільки останній зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Доводи відповідача та його представника щодо лише часткового використання земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, у зв?язку з чим розрахунок за використання земельної ділянки підлягає здійсненню лише в цій частині, а не за користування всією земельною ділянкою, суд вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1- 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що земельна ділянка сформована і їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру.

Зважаючи на викладене, спір у цій справі стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру не виникає.

При цьому твердження апелянта про користування меншою площею земельної ділянки, а саме лише тією, на якій розташована нежитлова будівля, колегія суддів вважає недоречними, оскільки, по-перше, спір стосується користування вже сформованою земельною ділянкою, по-друге, позивач не надав доказів на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Отже, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, доведений, обґрунтований і підтверджений достатніми доказами, про що правомірно зазначив суд першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що спірна земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, вже передана у постійне користування ВАТ «Сокирянський сирзавод», є безпідставними, оскільки з ліквідацією ВАТ «Сокирянський сирзавод» дія державного акту на право постійного користування земельною ділянкою була припинена.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів звертає увагу на те, що одночасно з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до покупця (набувача) такого об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , як власник нежитлової будівлі, яка розташована на спірній земельній ділянці, не уклавши відповідного договору оренди та не здійснивши державної реєстрації такого права, фактично користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за відповідний період.

Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:1025 в межах м. Сокиряни підтверджується, що нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки у 2018 році становила 7 600 261 грн, а в 2019 -2020 рр 6 698 191 грн.

Сокирянською міською радою в межах позовної давності здійснено розрахунок несплачених відповідачем сум орендної плати за період з 01 серпня 2018 року до 31 грудня 2020 року.

З наданого Сокирянською міською радою розрахунку недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 2,5700 га, за кадастровим номером :01:003:1025, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді орендної плати за землю за період з 01 серпня 2018 року по 31 грудня 2020 року, розмір недоотриманих доходів склав 496 894,53 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правильності розрахунку безпідставно збережених відповідачем грошових коштів у сумі 496 894,53 грн, оскільки такий розрахунок зроблено на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Разом з тим, відповідачем при розгляді справи не спростовано правильність відповідних розрахунків, не надано інший розрахунок суми коштів, яка підлягає сплаті ним за користування спірною земельною ділянкою.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд першої інстанції, на підставі досліджених у справі доказів, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області у цій справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 31 жовтня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак