Номер провадження: 22-ц/813/737/22
Справа № 520/1640/13-ц
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року про встановлення способу виконання рішення по справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про встановлення способу виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович звернувся до суду із заявою про встановлення способу виконання рішення (а.с. 1-3).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про встановлення способу виконання рішення було задоволено. Вирішено встановити спосіб виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2013 року по справі № 520/1640/13 про звернення стягнення у рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №014/9252/3/22126 від 12.09.2008 року в сумі 636087,32 грн на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 16.05.2008 року та є предметом іпотеки за договором іпотеки від 12.09.2008 року, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Колодяжною А.В. за реєстровим №4026, при примусовому здійснені виконавчого провадження №64712732 з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) №520/1640/13-ц від 23.02.2021 року, виданого Київським районним судом м. Одеси, а саме встановити наступний спосіб виконання: звернути стягнення у рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/9252/3/22126 від 12.09.2008 року в сумі 636087,32 грн на дворівневу квартиру площею 93,7 кв. м, житловою площею 60,8 кв. м, підсобною площею 32,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 05.05.2008 року (набрало чинності 16.05.2008 року) та є предметом іпотеки за договором іпотеки від 12.09.2008 року, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Колодяжною А.В. за реєстровим №4026 (а.с. 75-76).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про встановлення способу виконання рішення відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не було надано оцінку тим обставинам, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що у квартирі АДРЕСА_2 було здійснено реконструкцію шляхом надстройки фактично другого поверху; що утворена будівля шляхом реконструкції та збільшення площі не є новоствореним майном; що будівля створена з прив`язкою до іншого вже існуючого майна з використанням його складових структурних елементів та являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. Крім того, апелянт також зазначає, що приватний виконавець, звернувшись до суду із відповідною заявою, не надав належних доказів для встановлення відповідного способу виконання рішення, встановленого оскаржуваною ухвалою та судом, в свою чергу, не з`ясовано яким чином здійснилося збільшення площі нерухомого майна; чи заявлений приватним виконавцем спосіб виконання судового рішення може негативно вплинути на права третіх осіб, зокрема права на житло; та що відповідно до договору іпотеки від 12.09.2008 року, укладеним з ВАТ «Ерсте Банк» ОСОБА_1 виступав поручителем в рахунок забезпечення кредитного договору № 014/9252/3/22126 від 12.09.2008 року власним майном, а саме квартирою АДРЕСА_3 площею 50,9 кв. м та несе відповідальність в рамках визначеного договором іпотеки від 12.09.2008 року майна, а не всім майном, яке йому належить. Тобто, в даному випадку, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, позбавляє апелянта майна, яке не є предметом іпотеки (а.с. 80-85).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про час та порядок проведення судового засідання 20 жовтня 2022 року повідомлені належним чином. 20 жовтня 2022 року представник апелянта адвокат Стойчев Роман Володимирович направив клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак дане клопотання було подано з пропуском строку, передбаченого ст. 212 ЦПК України, а тому залишено без розгляду. Інші учасники клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що утворений будинок шляхом реконструкції та збільшення площі не є новоствореним майном, оскільки він створений з прив`язкою до іншого вже існуючого майна, з використанням його складових структурних елементів, і являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми і внутрішніми параметрами. А тому, суд першої інстанції вирішив, що таке перетворення іпотечного майна не припиняє правовідносин, що виникли з договорів іпотеки (а.с. 76).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що у спірній квартирі здійснено реконструкцію шляхом надстройки фактично другого поверху, що утворена будівля шляхом реконструкції та збільшення площі не є новоствореним майном, а також, що будівля створена з прив`язкою до іншого вже існуючого майна, з використанням його складових структурних елементів, і являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами (а.с. 81).

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта та вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2021 року Київським районним судом м. Одеси видано дублікат виконавчого листа №520/1640/13-ц, в якому зазначено: «У рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №014/9252/3/22126 від 12.09.2008 року в сумі 636087,32 грн звернути стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 16.05.2008 року та є предметом іпотеки за договором іпотеки від 12.09.2008 року, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Колодяжною А.В. за реєстровим №4026» (а.с. 5-5 зворот).

03 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64712732 за вищезазначеним виконавчим документом (а.с. 25).

Цього ж дня приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме двокімнатну квартиру, реєстраційний номер 7388671, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,9 кв.м, жилою площею 28,6 кв. м (а.с. 30).

Згідно з відомостями №П1-51522-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована 1 особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33).

Зі змісту вимоги приватного виконавця, направленої ОСОБА_1 , вбачається, що в ході здійснення виконавчого провадження було встановлено, що у квартирі здійснено реконструкцію шляхом надстройки фактично другого поверху, вхід до якого здійснюється через зазначену квартиру (а.с. 48).

Звертаючись до суду із відповідною заявою, приватний виконавець вказував на те, що боржник фактично володіє квартирою площею 93,7 кв.м, а відтак звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе без встановлення способу виконання рішення суду (а.с. 3), на підтвердження чого було надано наступні докази.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вищезазначена квартира передана боржником в іпотеку ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступник ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС») (а.с. 35), що також підтверджується іпотечним договором від 12.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А. В., зареєстрованим в реєстрі за № 4026 (а.с. 22-24).

Приватним виконавцем також надано копію договору купівлі продажу від 25.08.2005 року, на підставі якого ОСОБА_1 набув у власність спірну двокімнатну квартиру (а.с. 60), витяг з Державного реєстру правочинів (а.с. 61) та копію технічного паспорту квартири станом на 21.08.2008 року (а.с. 62-63) та витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, згідно з якими загальна площа квартири 50,9 кв.м, жила площа 28,6 кв.м. При цьому, в техпаспорті зазначено, що жилі та підсобні приміщення квартири розміщені на ІІ поверсі, двоповерхового будинку являють собою окрему квартиру, що складається з 2 жилих кімнат: з них 1 кімната 9,7 кв.м, 2 кімната 18,9 кв.м, кухня окрема 7,5 кв.м, коридор 2,0 кв.м, туалет 2,4 кв.м, підсобне приміщення 10,4 кв.м (а.с. 63).

Разом з тим, відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2008 року в цивільній справі №2-3402/08, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 65-66), за ОСОБА_1 визнано право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з: коридор 6,0 кв.м, санвузол 5,1 кв.м, житлова кімната 18,9 кв.м, кухня 7,5 кв.м, мансарда: коридор 3,4 кв.м, кладова 1,8 кв.м, кладова 2,7 кв.м, кладова 4,7 кв.м, туалет 1,7 кв. м, житлова кімната 26,9 кв.м, житлова площа квартири складає 60,8 кв.м, підсобна площа квартири 32,9 кв.м, загальна площа квартири 93,7 кв.м. Дане заочне рішення набрало законної сили 16 травня 2008 року.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав 28.12.2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі вище зазначеного заочного рішення. Відомості щодо площі вказаної квартири у витязі відсутні (а.с. 67).

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 01.03.2012 року, квартира АДРЕСА_2 , розташована на ІІ поверсі та мансарді двоповерхового будинку та складається з трьох житлових кімнат, у тому числі з них: 1 кімната 18,9 кв.м, 2 кімната 15,0 кв.м, 3 кімната 26,9 кв.м, житлова площа квартири 60,8 кв.м, кухня 7,5 кв.м, санвузол 5,1 кв.м, туалет 1,7 кв.м, коридор 6,0 і 3,4 кв.м, комора 1,8 кв.м, 2,7 кв.м, 4,7 кв.м, загальна площа 93,7 кв.м. У графі характеристика приміщень вказано, що квартира реконструйована (а.с. 69-71).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що всі аргументи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зводяться виключно до заперечення мотивів, з яких виходив суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, та не підтверджені жодним доказом. Крім того, пунктом 4.1.8 Договору іпотеки від 12.09.2008 року передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний без письмової згоди кредитора протягом дії цього договору не провадити будь-які будівельні роботи відносно предмета іпотеки, окрім передбачених пунктом 4.1.7 цього договору (здійснювати поточний, а у разі необхідності капітальний ремонт предмета іпотеки).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2008 року в цивільній справі №2-3402/08 встановлено, що за ОСОБА_1 з метою поліпшення житлових умов було здійснено за власні кошти реконструкції даної квартири та після закінчення будівельних робіт загальна площа реконструйованої квартири стала складати 93,7 кв.м (а.с. 65).

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що «поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке стосується виконавчого провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений» (постанова Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 523/16632/15-ц, постанова Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі №522/21465/15).

Відповідно до частини 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

З огляду на вище викладене та з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що приватним виконавцем доведено, що квартиру, яка є предметом іпотеки, було реконструйовано, а тому наявні підстави для задоволення клопотання щодо встановлення способу виконання рішення суду. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що визначення вартості та оцінка майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження та відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький