ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5166/22 Справа № 203/4823/20 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання недійсним та скасування дубліката договору дарування,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19 січня 2017 року він подарував своєму малолітньому сину квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . За договором дарування обдарованим виступив син ОСОБА_2 , а в його інтересах діяла мати ОСОБА_3

17 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про видачу дубліката договору дарування від 19 січня 2017 року, посилаючись на те, що оригінал договору втрачено.

Розглянувши вищезазначену заяву, нотаріусом прийнято рішення про вчинення нотаріальної дії, у зв`язку з чим, ОСОБА_3 як законному представнику ОСОБА_2 було видано дублікат договору дарування від 19 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстр.№42.

Позивач вважав, що таку нотаріальну дію нотаріус вчинив всупереч положенням чинного законодавства, а саме не перевірив, що оригінал договору дійсно втрачений, а заявниця не надала доказів втрати свого екземпляру договору, а отже ввела в оману нотаріуса. На момент видачі дубліката договору його оригінал не був втрачений, а перебував у позивача, тоді як діючим законодавством передбачено видачу дубліката правовстановлюючого документу лише у разі крадіжки, втрати чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності, з обов`язковим дотриманням встановленої процедури.

ОСОБА_1 звернувся з листом до нотаріуса, в якому просив роз`яснити, чому останнім неправомірно було видано дублікат договору, однак його було повідомлено, що Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачено перевірку нотаріусом наданих заявником відомостей щодо пошкодження чи втрати оригіналу договору.

Разом з тим, вказував, що видача дубліката договору нотаріусом призвела до того, що ОСОБА_3 зареєструвала місце проживання у квартирі ОСОБА_2 , а також зареєструвалась там сама, чим порушила права та інтереси насамперед дитини, а також позивача.

З урахуванням таких обставин, позивач вважав, що ОСОБА_3 ввела в оману нотаріуса, що у свою чергу призвело до того, що останнім було вчинено незаконну і необґрунтовану нотаріальну дію, та без будь-яких правових підстав видано дублікат договору дарування на квартиру, на підставі якого вчинено незаконну реєстрацію місця проживання у квартирі ОСОБА_3 , тому просив суд визнати дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо видачі дубліката договору дарування неправомірними, визнати недійсним та скасувати дублікат договору дарування квартири від 17 січня 2018 року, скасувати запис у реєстрі вчинення нотаріальних дій, а також судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання недійсним та скасування дубліката договору дарування.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 19 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстр.№55, ОСОБА_1 (батько) подарував своєму сину ОСОБА_2 квартиру, загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір дарування укладено між дарувальником ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (мати), яка діяла від імені та в інтересах обдарованого ОСОБА_2 (син).

Після посвідчення договору оригінали документів, зокрема, примірник договору дарування зберігались у подружжя.

Однак, внаслідок погіршення відносин між подружжям, позивач в ході конфлікту забрав оригінали цих документів у ОСОБА_3 та почав проживати окремо.

В подальшому ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та повідомила, що нею начебто втрачено її примірник договору дарування. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 було подано нотаріусу заяву про видачу дубліката договору дарування квартири від 19 січня 2017 року. В цій заяві вказано, що ОСОБА_3 , яка діє як законний представник сина ОСОБА_2 , стверджує, що відповідальність за надання неправдивих показань їй роз`яснена.

На підставі поданої ОСОБА_3 заяви приватним нотаріусом був виданий дублікат договору дарування від 19 січня 2017 року, за реєстр.№42.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із видачею дубліката ніяких прав позивача не було порушено, оскільки ОСОБА_3 фактично є стороною договору дарування, як законний представник, і могла вчинити всі дії, що пов`язані з реєстрацією місця проживання раніше, тому дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовив у їх задоволенні повністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок видачі дублікатів документів, посвідчених або виданих нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування регулюється статтями 8, 34, 53 Закону України «Про нотаріат», розділом І та главою 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Нормою ст.53 Закону України «Про нотаріат» передбачається, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа.

Аналогічна норма міститься в п.п.1.1. Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, де також вказано, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа.

При цьому, законодавством не передбачено будь-яких спеціальних вимог та проведення перевірки нотаріусом для з`ясування факту того, чи дійсно оригінал документу зіпсований, знищений або втрачений. В даній процедурі діє так званий «заявочний принцип», тобто, особа повідомляє про втрату чи знищення оригіналу документу, нотаріус приймає відповідну заяву, попередивши заявника про відповідальність за неправдиву інформацію, та вчиняє нотаріальну дію (видає дублікат).

Проте, у нотаріальній практиці нотаріуси, зазвичай, дуже прискіпливо ставляться саме до цієї нотаріальної дії, тому видача дублікатів документів здійснюється у виключних випадках, оскільки це пов`язано із можливими зловживаннями у даній сфері.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що нотаріус порушив вимоги ст.ст.8, 34, 53 Закону України «Про нотаріат», оскільки чинним законодавством не встановлено обов`язку нотаріуса додатково перевіряти факт втрати (знищення) оригіналу документа та обставини, за яких його було втрачено.

Відтак, приватний нотаріус ДМНО Бондар І.В. в даному випадку діяла правомірно та будь-які порушення з її боку відсутні, а отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зокрема, щодо визнання недійсним та скасування дубліката договору, оскільки оригінал договору не втрачений та не зіпсований.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до ст.34 вказаного закону, нотаріуси вчиняють таку нотаріальну дію, як видача дубліката нотаріальних документів, які зберігаються у справах нотаріуса.

Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» визначено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника, встановлює його особу відповідно до вимог ст.43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей (ст.44 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ст.53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, видається дублікат втраченого документа.

За положеннями ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, відповідно до вищевказаних норм ЦК України недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договір як документ, а також дублікат чи копії такого документу не можуть бути визнані недійсними.

Дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що дублікат договору, який відповідає оригіналу договору, не має самостійного правового значення, оскільки не замінює собою первинний документ (оригінал). Видача дубліката не встановлює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов`язків, а лише є документом, який дублює (відтворює) зміст договору. Внаслідок видачі дубліката не можуть порушуватись будь-які права позивача, оскільки їх реалізація пов`язана із первинним документом.

При цьому, можливість визнання дублікату договору недійсним чи його скасування, внаслідок порушення порядку видачі дублікату документу нотаріусом, чинним законодавством не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши дублікат договору, ОСОБА_3 зареєструвала своє місце проживання у спірній квартирі, на що також посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. Проте, це питання не є предметом даного спору, і позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з іншим позовом.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що у зв`язку із видачею дубліката ніяких прав позивача не було порушено, оскільки ОСОБА_3 фактично є стороною договору дарування, як законний представник, і могла вчинити всі дії, що пов`язані з реєстрацією місця проживання дитини раніше. При цьому, законодавством не передбачено чіткої процедури видачі дубліката договору, порушення порядку вчинення цієї нотаріальної дії не має наслідком визнання такого дубліката недійсним та його скасування, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога щодо скасування запису в реєстрі вчинення нотаріальних дій № 42 не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено будь-яких порушень порядку видачі дубліката договору нотаріусом.

Сам факт, що ОСОБА_3 повідомила нотаріусу неправдиву інформацію, не лежить у сфері компетенції нотаріуса, оскільки з боку нотаріуса були вчинені всі залежні від неї дії, а саме встановлено особу заявниці, наявність споріднення з дитиною, факт вчинення первинної нотаріальної дії стосовно неї як представника дитини. Також ОСОБА_3 було попереджено про відповідальність за неправдиві показання. Відтак, нотаріальна дія вчинена правомірно, тому підстави скасовувати запис у реєстрі вчинення нотаріальних дій відсутні.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на спростування правомірності дій нотаріуса щодо видачі дубліката договору стороною позивача ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції надано не було, тоді як кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова