Єд.унік № 243/1001/22
Провадження № 2/243/1018/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритомусудовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача Колесникова Варвара Андріївна, до ОСОБА_2 що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , за участю особи залученої в порядку ч. 6 ст. 56 ЦПК України Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , за участю особи залученої в порядку ч. 6 ст. 56 ЦПК України Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому, на праві приватної власності належить житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у цьому приватному будинку, починаючи з 09 грудня 2003 року і по сьогоднішній день, зареєстроване місце проживання його рідної доньки, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також його онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 грудня 2008 року. Але, фактично ці відповідачі, починаючи з вересня 2014 року і по сьогоднішній день, у вищевказаному приватному житловому будинку не проживають. У зв`язку з реєстрацією відповідачів в будинку він не може вільно розпорядитися своїм майном та несе додаткові витрати зі сплати житлово-комунальних послуг. Вважає, що реєстрація місця проживання відповідача з її дитиною порушує його права, як власника будинку та обмежує його право на вільне розпорядження своїм майном. Посилаючись на положення статей 317, 319, 405 ЦК України, просить суд визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без його участі, за участю його представника - адвоката Колесникової В.А., на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник позивача - адвокат Колесникова В.А., яка діє на підставі ордеру, а також договору про представництво інтересів № 8 від 25 січня 2022 року, в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області в судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника, просив вирішити справу на розсуд суду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 квітня 1989 року, засвідченому секретарем Миколаївської сільської ради, та зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації № 1051/7, ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

З Витягу № 179/1 від 17 січня 2022 року, про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, а також довідок наданих виконавчим комітетом Миколаївською міською радою Краматорського району, Донецької області, встановлено що по АДРЕСА_1 , починаючи з 09 грудня 2003 року і по сьогоднішній день, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 грудня 2008 року.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Так, із акту № 25 від 17 січня 2022 року засвідченого секретарем Миколаївської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вересня 2014 року, по АДРЕСА_1 не проживають по теперішній час.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 не проживають в житловому приміщенні - в будинку АДРЕСА_1 з вересня 2014 року, позивач не чинить перешкод у користуванні будинком, відповідачка не заперечує проти зазначених фактів, та заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог в частині визнання такою, що втратила право користування житлом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходить з наступних норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Представник Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області в судове засідання не з`явився, до суду надав листа, в якому вказав, що на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від квітня 2022 року №75, Миколаївська міська територіальна громада входить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій.Відповідно до Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, Служба у справах дітей Миколаївської міської ради (на теперішній час евакуювалася) повинна підготовити документи, докази, які б підтверджували або заперечували факти, пов`язані з порушеними справами в Суді, та винести на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини (далі - Комісія), після чого рекомендації Комісії були б взяті/не взяті до уваги Органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради під час затвердження відповідного висновку, яке направлятиметься на розгляд Суду. Із травня 2022 року та станом на сьогодні Служба, як відповідальний орган за підготовку засідання Комісії, не в змозі зібрати документи та докази та відповідно засідання Комісії у зв`язку з воєнним станом та бойовими діями, пов`язаними з агресією російських військ. Члени Комісії також перебувають в евакуації не лише на території України, але й за її межами. Враховуючи викладене, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради не в змозі подати суду письмовий висновок щодо розв`язання цього спору, в зв`язку з чим, спір по справі покладає на розсуд суду.

Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_3 не досяг 14 років, та за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 не проживає з вересня 2014 року разом зі своєю матір`ю, а також і той факт, що позивачем не створюються перешкоди у користуванні спірним будинком, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її та її сина права користування вищевказаним житловим приміщенням, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вищезазначеним житлом.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

З огляду на що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача Колесникова Варвара Андріївна , до ОСОБА_2 що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , за участю особи залученої в порядку ч. 6 ст. 56 ЦПК України Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Камніно, Калінінського району, Вірменія, громадянку України, РНОКПП НОМЕР_1 , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме приватним житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Миколаївка, Донецької області, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме приватним житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законно сили протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький