Справа №489/3486/21
Провадження №2/489/247/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
11 жовтня 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
Ухвалою суду від 30.08.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.11.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Позивачкою подано клопотання про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Позивачем (представником) подано клопотання про розгляд справи без його (ї) участі), проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, відсутній відзив на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 04.08.2017, приблизно о 08:30 год., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у денний час доби по сухій, чистій, прямій ділянці проїзної частини вул. Чкалова, зі сторони вул. 6-ої Слобідської , в напрямку пр. Богоявленський, зі швидкістю 60 км/год. Рухаючись у обраному напрямку, при проїзді житлового будинку №209 по вул. Чкалова, водій ОСОБА_2 в порушення вимог п.п. 2.3"б", 12.3 ПДР України, маючи перешкоду у смузі свого руху у вигляді пішохода ОСОБА_1 , яка перетинала проїзну частину вул. Чкалова з права наліво відносно напрямку руху автомобіля, у невстановленому для переходу пішоходів місці, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, продовжив рух у обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив наїзд передньою центральною частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_1 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1505 від 19.10.2017, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої плечової кістки, відкритого перелому кісток лівої гомілки, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2019, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. На підставі п. п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_2 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного судом покарання на підставі п."в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 73 585 грн. (сімдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень) в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином та в розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2021, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_2 скасовано в частині вирішення цивільного позову та в цій частині призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині зазначений вирок залишено без змін.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України обов`язок щодо відшкодування закладові охорони здоров`я витрат на лікування потерпілого від злочину покладається на особу, яка вчинила злочин.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року №11, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Як передбачено Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній (п.п. 3, 4 Порядку).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт на відповідній правовій підставі.

Згідно з ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Вина відповідача доведена та встановлена вироком суду, який набрав законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При дослідженні матеріалів кримінальної справи № 489/5820/17 (провадження № 1-кп/489/348/19) відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено наступне.

Відповідно до висновку експерта №1505 від 19.10.2017, у ОСОБА_1 мають місце тілесні пошкодження у вигляді саден в області обличчя, струсу головного мозку, перелому 9-го ребра справа, відкритого перелому правої променевої кістки, відкритого перелому лівої плечової кістки, відкритого перелому кісток лівої гомілки, перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки, компресійного перелому 11-го грудного та 1-го поперекового хребців, правостороннього гемотораксу, травматичного невриту лівого променевого нерву. Дані тілесні пошкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП (зіткнення автомобіля з пішоходом), не виключено незадовго до звернення у лікарню 04.08.2017. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Під час зіткнення потерпіла знаходилась в положенні стоячи (том 1 арк. спр. 67-68).

Згідно довідки лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва № 110 від 21.11.2017 року, вартість лікування хворої ОСОБА_1 , яка знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні міської лікарні швидкої медичної допомоги з 04.08.2017 по 14.09.2017 року складає 20154,14 грн. (том 1 арк. спр. 100).

Як вбачається з квитанцій до прибуткових касових ордерів, Договорів купівлі продажу протезно ортопедичних виробів з відстрочкою платежу, ОСОБА_1 сплачено за набори фіксаторів у загальному 26170,00 грн. (том 1 а.с. 129-139, 142-145).

Відповідно до квитанції про придбання медичних препаратів та товарного чеку № 68267 від 22.08.2017, ОСОБА_1 витрачено 4074,27 грн. (том 1 а.с. 140, 141).

Згідно товарного чеку № 67871 від 15.08.2017, квитанції про придбання медичних препаратів, ОСОБА_1 витрачено 3613,31 грн. (том 1 а.с. 150-152).

Як вбачається з довідки невролога від 12.12.2017, листка призначень, квитанцій про сплату медичних препаратів за призначенням, ОСОБА_1 витрачено грошові кошти в загальному розмірі 22602,70 грн. (том 1 а.с 153, 154, 158-197)

З квитанцій до прибуткових касових ордерів, Договорів купівлі продажу протезно ортопедичних виробів з відстрочкою платежу, вбачається, що ОСОБА_1 сплачено за набір фіксації 2730,00 грн. (том 1 а.с. 155-157).

Відповідно до квитанції № MINI55CVXITAQR від 14.09.2017, ОСОБА_1 сплачено за транспортування ТОВ «Мед престиж» у розмірі 653,27 грн. (том 1 а.с. 198).

Позивачка зазначає, що нею були витрачені грошові кошти за масаж, консультацію обласного травматолога, послуги таксі, у загальному розмірі 4600,00 грн.

Судом твердження позивачки про сплату грошових коштів за масаж, консультацію обласного травматолога, послуги таксі, у загальному розмірі 4600,00 грн., не беруться до уваги, оскільки доказів на підтвердження отримання вказаних послуг суду не надано.

Позивачка в позовній заяві зазначає, що відповідачем компенсовано грошові кошти у розмірі 11500 грн.

Згідно розписок ОСОБА_3 від 10.08.2017 та від 26.08.2017, вбачається, що ОСОБА_2 сплатив грошові кошти на лікування ОСОБА_1 у загальному розмірі 10 000,00 грн. та сплатив за придбання медичних препаратів у розмірі 1499,79 грн. (том. 1 а.с. 118).

Квитанції про придбання медичних препаратів на загальну суму 359,79 грн. не за призначенням лікаря (рушник; циприлон; рідке мило; пакети для сміття; аффіда; рукавички-мочалки; шапка для миття волосся; вундехіл мазь; піпетка; вазилін; підгузники; валеріани екстракт; фурацилін; флорисед; сенаде; аллохол; сондокс; пенталгін; настій пустирніка; траумель; кето рол гель; серветка спиртова Paramed) суд не бере до уваги.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 становить 47 983,76 грн.

Щодо довідки бухгалтерії міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва від 21.11.2017 за вих. № 110 про вартість лікування ОСОБА_1 в травматологічному відділенні міської лікарні швидкої медичної допомоги, слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 1206 ЦК України визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Статтею 18 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» визначено, що фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигнованих на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.

Фінансування закладу охорони здоров`я відповідно до ст. 89 Бюджетного Кодексу України, здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» управління закладами охорони здоров`я, які належать територіальним громадам або передані їм, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення віднесено до власних повноважень органів місцевого самоврядування.

Вказані витрати несе лікарня та позивачкою не надано доказів щодо їх оплати, тому відповідно вони не входять у загальний розмір спричиненої матеріальної шкоди.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в межах підтвердженої та доведеної відповідними документами суми у розмірі 47 983,76грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 300 000 грн., суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Позивачка зазначає, що внаслідок спричиненою ОСОБА_2 травми змінився звичайний образ життя позивачки, вона вимушена було проходити довготривале болісне лікування, до сих пір потребує реабілітації, відчуває фізичний біль. Також як наслідок перенесеної травми змінився психоемоційний стан, який виражається в страху перед дорогою під час переходу проїжджої частини, тривогу з приводу майбутнього.

Суд вважає, що внаслідок вчиненого відносно ОСОБА_1 кримінального правопорушення, остання отримала моральні страждання та має право вимагати відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням засад розумності, справедливості та співмірності, глибини страждань та перенесеного болю та психоемоційних змін, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви. Розмір судового збору за подання позовної заяви з огляду на ціну позову 373585грн. мав би скласти 3735,85грн. Позовні вимоги задоволені на 40%, таким чином, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України про стягнення судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1494,34грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 47983,76 грн. (сорок сім тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривни, сімдесят шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривен).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1494,34грн (одна тисяча чотириста дев`яносто чотири гривни тридцять чотири копійки).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено «11» жовтня 2022

Суддя Н.О. Рум`янцева