Номер провадження: 22-ц/813/4971/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

08 липня 2020 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із вищевказаною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0 від 23.10.1983 у розмірі 153 024,52 грн., стягнути із відповідачів на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 295,37 грн.; стягнути солідарно з із відповідачів на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (банк) 04.09.2007 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 за яким банк надав позивальнику кредит у розмірі 22 700 доларів США зі сплатою 10.7 % річних; банк надав кредитні кошти ОСОБА_1 в сумі 22 700 доларів США; з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором банк та ОСОБА_2 (поручитель) уклали договір поруки 04.09.2007, за яким поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором; 20.04.2012 між банком та ТОВ «Кредекс Фінанс», в подальшому назва змінена на ТОВ «Вердикт Капітал», було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого останній набув право вимоги за кредитним договором до відповідачів; позичальником заборгованість за кредитним договором не погашена; загальний борг станом на 21.05.2020 складає 30 946,9 доларів США, в т.ч.: за кредитом 15 355,2 доларів США, за відсотками 1 932, 98 доларів США (на дату відступлення вимоги), 13 470,25 доларів США (на 21.05.2020); по пеням і штрафам 188,48 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст відзиву відповідачів на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Орез В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 26 вересня 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 вересня 2007 року між ОСОБА_1 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (банк) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав позивальнику кредит у розмірі 22 700 доларів США зі сплатою 10,7 % річних на строк 84 місяці, із зобов`язанням повернути кредит та сплатити передбачені платежі не пізніше 04.09.2014 (п.1.1,1.2, 1.3.1). 13.02.2009 між ОСОБА_1 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (банк) укладена Додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту № 0, згідно п.3.2 якого позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 05.09.2016, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

04 вересня 2007 року між ОСОБА_2 (поручитель) та АКІБ «УкрСиббанк» (банк) був укладений договір поруки № 138696, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором (п.1); порука діє до повного припинення всіх зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором (п.3.1).

13 лютого 2009 року між ОСОБА_2 (поручитель) та АКІБ «УкрСиббанк» (банк) був укладена додаткова угода № 1 до договору поруки від 04.09.2007 № 138696, згідно якого ОСОБА_2 надала згоду на зміну кредитного договору із ОСОБА_1 (п.1), виконання кого забезпечено договором поруки; інші умови договору поруки залишено без змін (п.3).

Відповідно до наданих розрахунків позивача борг за кредитним договором складає: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 21.05.2017 по 21.05.2020 36 794,26 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 21.05.2019 по 21.05.2020 116 230,26 грн.; борг по основній сумі кредиту 15 355, 2 доларів США; борг по відсотках з 20.04.2012 по 21.05.2020 13470,24 долара США.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу, згідно якого банк відступив права вимоги, а ТОВ «Кредекс Фінанс» набув право вимоги за кредитним договором до відповідачів (витяг з додатку № 1 до цього договору).

Відповідно до статуту позивача, свідоцтва про державну реєстрацію серії А01 № 623535, протоколу від 01.08.2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» назва ТОВ змінена на ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 0 від 23.10.1983 у розмірі 153 024,52 грн., зазначаючи її в тексті позовної заяви як загальний розмір заборгованості по сплаті 3% річних за користування кредитом станом на 21.05.2020 відповідно до розрахунку заборгованості; інші нараховані у позові та розрахунках до нього суми боргу (тіло кредиту в сумі 408 224, 13 грн., нараховані відсотки в сумі 5 389,05 грн. і 358 111,72 грн., залишок по пеням та штрафам в сумі 5 010,82 грн.) позивач не просить стягнути; згідно розрахунку боргу 3% річних з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ по клієнту ОСОБА_1 за кредитом № 0 від 04.09.2007 (а не від 23.10.1983) в період з 21.05.2017 по 21.05.2020 сума боргу за користування грошовому коштами складає 36 794,26 грн. (а не 153 024,52 грн.).

При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що позивач вказав у позовній заяві, що надав всі наявні в нього докази, надання інших доказів є неможливим в зв`язку із їх відсутністю.

Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому відповідно до ст. 77 цього кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням фактичних обставин до спірних правовідносин застосуванню підлягають ЦК України, згідно якого: підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини (ст.11); 1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 2. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ст.526); 1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. (ст. 251); 1. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. 2. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (ст.252); ч.4 Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (ст. 559 в редакції, яка діяла на момент виникненян спірних правовідносин); 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. (ст. 1054); 1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. (ст.1946);1. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ст.1049);1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.(ст. 1050); 1. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. (ст.256); 1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.(ст.257); 1. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). (ст.266); 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.(ст.267); 1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.(ст.261).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 вересня 2007 року ОСОБА_1 (позичальник) отримав від АКІБ «УкрСиббанк» (банк) за договором про надання споживчого кредиту № 0 кредит у розмірі 22 700 доларів США під 10,7 % річних з остаточним строком повернення до - 04.09.2014; 13.02.2009 строк повернення кредиту був змінений на не пізніше 05.09.2016; до суду із позовом ТОВ «Вердикт Капітал» як правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» за договором факторингу звернувся 08.07.20, тобто через 3 роки 10 місяців, тобто за межами загального строку позовної давності згідно 257 ЦК в 3 роки; відповідачі заявили про застосування строків давності до вимог позивача. Відтак у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 у розмірі 153 024,52 грн., зазначеної в тексті позовної заяви як загальний розмір заборгованості по сплаті 3% річних за користування кредитом станом на 21.05.2020, дійсно слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідну правову позицію підтримано, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду, далі ВП ВС, від 24 квітня 2019 року в справі № 523/10225/15-ц (за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання - частина п`ята статті 261 ЦК України), у постанові ВС від 18 вересня 2019 року по справі № 523/7190/14-ц, згідно якої, в т.ч., сплив строку давності за основною вимогою свідчить про сплив давності і по додатковим вимогам.

Хоча позивач, нараховуючи у позовній заяві та додатках до неї інші платежі (пеню, відсотки на кредит), не просить їх стягнути, але суд першої інстанції правильно зауважив, що після закінчення строку кредиту, що відбулося 05.09.2016, таке право у кредитодавця припиняється. Відповідну правову позицію (після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються) підтримано ВП ВС у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц; ВС в постанові №175/4753/15-ц від 06.02.2019.

Судом першої інстанції також вмотивовано встановлено, що договір поруки від 04.09.2007р. не містить певного строку його дії у вигляді певного проміжку часу або дати чи вказівку на подію, яка має неминуче настати; це свідчить про його припинення згідно ст. 559 ч. 4 ЦК України, оскільки в даному випадку в строк до 04.03.2015 (04.09.2014 + 6 місяців) позивач не подав позову до поручителя, то у вимогах до ОСОБА_2 слід відмовити через припинення її зобов`язань за порукою. Відповідну правову позицію підтримано ВП ВС в постановах від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14, постанові ВС від 27 травня 2020 року по справі № 495/2234/16.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк