Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/732/21

Провадження № 2/439/26/22

31 березня 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді Петейчука Б.М.,

із участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний нотаріус Бродівської державної нотаріальної контори, Центр надання адміністративних послуг Бродівської районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний нотаріус Бродівської державної нотаріальної контори, Центр надання адміністративних послуг Бродівської районної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на ј частку в житловому будинку, ухвалив таке рішення.

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Бродівського районного суду Львівської області із позовною заявою до відповідачки - ОСОБА_2 , у якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, визнати право власності на одну четверту частку в житловому будинку.

Стислий виклад позиції позивачки.

Позивачка зазначає, що її матір, ОСОБА_6 , із дня свого народження і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала у селищі міського типу Підкамінь Золочівського району Львівської області. У кінці вісімдесятих років колгоспом останній виділено будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що у подальшому рішенням Бродівського районного суду Львівської області (справа № 2-235) від 12 серпня 1993 року, проведено поділ майна колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_6 . Та як наслідок: ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_5 , 1987 року народження, - виділено в житловому будинку приміщення одна четверта житлова кімната площею 14,1 м2, вартістю 24 675 карбованців. У свою чергу матері ОСОБА_6 та її неповнолітньому синові ОСОБА_3 , 1977 року народження, ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - виділено у житловому будинку приміщення одна третя житлової кімнати площею 21,4 м2, вартістю 37 450 карбованців; одна четверта житлової кімнати площею 14,7 м2, вартістю 25 723 карбованців; одна п`ята кухні площею 15,2 м2, вартістю 26 600 карбованців; комірна площею 4,7 м2, вартістю 6 180 карбованців, а всього на 95 955 карбованців.

Позивачка акцентує увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько, ОСОБА_10 , помер. Відповідно до законодавства, діючого на момент державної реєстрації нерухомого майна, позивачка, надала рішення суду до Золочівського міжрайонного бюро технічного інвентаризації. Та вже 16 вересня 1993 року їй видано Реєстраційне посвідчення відповідно до якого: Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі однієї четвертої частки, зареєстрований за ОСОБА_1 , на підставі рішення районного нарсуду від 12 серпня 1993 року, про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 4 за реєстровим номером 443. Відтак 27 січня 1995 року Золочівським бюро технічної інвентаризації позивачці видано Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, де вказана частка позивачки у розмірі однієї чверті.

Позивачка стверджує, що 23 квітня 2012 року вона звернулася до паспортиста Підкамінської сільської ради Львівської області за реєстрацією місця проживання. У наслідок цього вона отримала Будинкову книгу, де зареєстровано її місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . На першому аркуші будинкової книги відповідальною особою за ведення книги та прописки в будинку зроблено запис: « ОСОБА_1 - власник однієї четвертої будинку». У розділі II «загальна площа» зазначено - одна четверта будинку.

Позивачка запевняє, що у січні 2020 року вона звернулася до Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області із метою реєстрації в житловому будинку. Проте останній відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок. Володіючи документами про реєстрацію права власності, виданими офіційними державними органами, позивачка не могла знати і припускати, що її право власності не зареєстровано належним чином.

Позивачка звертає увагу суду, що відповідно до даних Комунального підприємства Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» станом на 24 грудня 1994 року: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване на праві власності за ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності виданого згідно рішення виконкому Підкамінської селищної ради № 161 від 21 листопада 1994 року.

Позивачка стверджує, що до свідоцтва про спадщину включено майно, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Тому із метою захисту свого невизнаного права вона вимушена звернутися до суду.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

24 травня 2021 року - відкрито провадження у справі.

Відповідачці запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із моменту відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Від представника позивачки - адвоката Гнатюка Юрія Олександровича надійшло клопотання про приєднання до цивільної справи письмових доказів, яке у подальшому задоволено судом.

Від представника позивачки - адвоката Гнатюка Юрія Олександровича надійшло клопотання про витребування доказів, яке було задоволене судом.

07 вересня 2021 року - закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті.

Позивачка під час судового засідання позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідачка під час судового засідання позовні не визнала. Її представник - адвокат Онищук Тарас Назарович наголосив на тому, що докази по справі жодним чином не підтверджують тотожність будинку за АДРЕСА_1 та будинку за АДРЕСА_2 . Відтак на його думку це різні об`єкти нерухомості. Позаяк позивачка мала частку у праві спільної часткової власності саме у будинку за АДРЕСА_2 , який був старим та на даний момент вже не існує. У свою чергу відповідачка є власником житлового будинку за АДРЕСА_2 , який збудований після демонтажу попереднього. Тому позовні вимоги позивачки є безпідставними та суд повинен відмовити у їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа Бродівська державна нотаріальна контора Львівської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Від завідувача Бродівської державної нотаріальної контори Парфенюка Олександра Володимировича надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, вирішення спору покладає на розсуд суду за наявними доказами.

Третя особа Центр надання адміністративних послуг Бродівської міської ради Львівської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Від начальника відділу з питань організації діяльності Чорній Ельвіри Богданівни надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, вирішення спору покладає на розсуд суду за наявними доказами.

Допитана під час судового засідання як свідок ОСОБА_1 надала покази про те, що вона у 1985 році вона проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вже у 1993 році у неї склалися складні стосунки із матір`ю і тому вона була змушена розподілити частки у житловому будинку, який належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_6 . До 1985 року вони проживали у старому будинку, однак поряд будувався новий будинок. Та вже на момент визначення часток у спірному будинку, а саме: із 1993 року існував виключно новий будинок, старий був знесений. Житловий будинок за АДРЕСА_1 та житловий будинок за АДРЕСА_2 , є одним будинком.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_11 надав покази про те, що у 1993 році він був присутній під час судового засідання відносно розподілу часток у спірному житловому будинку. За судовим рішенням позивачці присуджено одну четверту житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У 2012 році позивачка зареєструвала своє місце проживання за вищевказаною адресою. Та лише у 2020 році дізналася про те, що правовстановлюючі документи, що підтверджують її право власності відсутні. Старий житловий будинок був знесений, тому житловий будинок за АДРЕСА_1 та житловий будинок за АДРЕСА_2 , є одним будинком. На підтвердження свої показів свідок надав письмові пояснення із долученими до них доказами (а.с. 104-137).

За правилами норми частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, встановлений Законом.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами по справі встановлено, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 12 серпня 1993 року у цивільній справі № 2-235 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 про поділ колгоспного двору ухвалено провести поділ майна колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_1 . А саме: ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_5 , 1987 року народження, - виділено в житловому будинку приміщення одна четверта житлова кімната площею 14,1 м2, вартістю 24 675 карбованців. У свою чергу матері ОСОБА_6 та її неповнолітньому синові ОСОБА_3 , 1977 року народження, ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - виділено у житловому будинку приміщення одна третя житлової кімнати площею 21,4 м2, вартістю 37 450 карбованців; одна четверта житлової кімнати площею 14,7 м2, вартістю 25 723 карбованців; одна п`ята кухні площею 15,2 м2, вартістю 26 600 карбованців; комірна площею 4,7 м2, вартістю 6 180 карбованців, а всього на 95 955 карбованців, що підтверджується наданими суду копією судового рішення та додатків до вищевказаної цивільної справи (а.с. 12-17).

ОСОБА_1 на праві особистої власності належить одна четверта частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення районного Бродівського нарсуду від 12 серпня 1993 року у справі № 2-235, що підтверджується реєстраційним посвідченням, яке записано в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 443 від 16 вересня 1993 року, яке видане Золочівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації; Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_2 (а.с. 18, 33-34).

Забудовнику - ОСОБА_6 29 травня 1979 року задоволено прохання про виділ земельної ділянки під забудову власного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , площею вісімсот квадратних метрів. Після побудови нового житлового будинку, старий будинок знести, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Підкамінської селищної Ради Народних депутатів Бродівського району Львівської області за № 35 від 29 травня 1979 року; доданим до вищевказаного рішення плану земельної ділянки АДРЕСА_2; Проектом одноквартирного трьохкімнатного житлового будинку (а.с. 22-24).

Рішенням Виконавчого комітету Підкамінської селищної Ради Народних депутатів Бродівського району Львівської області від 26 листопада 1991 року перейменовано вулицю Червоноармійська на Січових Стрільців . У протоколах засідання за 1979-1994 роки відсутні жодні рішення про зміну поштової адреси із будинку АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 відсутні, що підтверджується наданою суду копією такого рішення; довідкою № 27/01-30 від 07 травня 2021 року, яка видана Архівним відділом Золочівської районної державної адміністрації Львівської області; відповіддю на адвокатський запит № 1591/01-36 вих. від 26 травня 2021 року, яка надана Державним архівом Львівської області Львівської обласної державної адміністрації (а.с. 25, 68-69).

Забудовником - ОСОБА_6 22 листопада 1994 року закінчено будівництво та введено в експлуатацію індивідуальне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 54, 2 м2, загальною площею 94,3 м2, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Підкамінської селищної Ради народних депутатів Бродівського району Львівської області № 161 від 29 листопада 1994 року та Актом про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 22 листопада 1994 року (а.с. 36-37).

ОСОБА_6 на праві особистої власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Підкамінської селищної Ради Народних депутатів № 161 від 29 листопада 1994 року та записано у реєстрову книгу за № 478 від 27 грудня 1994 року (а.с. 38).

Житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано: одну четверту будинку за ОСОБА_1 ; три четвертих будинку не реєстровано, що підтверджується довідкою від 18 січня 1995 року, яка видана бригадиром Золочівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації (а.с. 38).

Відповідно до відомостей Комунального підприємства Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» станом на 24 грудня 1994 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно із рішенням виконкому Підкамінської селищної ради № 161 від 21 листопада 1994 року. За адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована будівля гуртожитку, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 8 від 24 лютого 2020 року, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»; довідкою № 62 від 16 лютого 2021 року, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 21, 36).

ОСОБА_6 заповіла усе своє майно ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом, який зареєстровано в реєстрі за № 199 від 12 травня 2008 року та посвідчено секретарем виконкому Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області, який міститься у наданій суду копії спадкової справи. Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_2 , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, яке видано 27 грудня 1994 року Виконавчим комітетом Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області на підставі рішення виконавчого комітету Підкамінської селищної Ради Народних депутатів № 161 від 29 листопада 1994 року та зареєстровано Золочівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 27 грудня 1994 року, записано в реєстрову книгу за № 478, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ННС № 150834 від 16 липня 2018 року (а.с. 39).

ОСОБА_2 набула право приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтвом про право на спадщину, серія та номер: 1599, видане 16 липня 2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134687653 від 17 серпня 2018 року (а.с. 40).

ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 липня 2008 року (а.с. 19).

Водночас суд приходить до переконання, що позовна заява ОСОБА_4 ; супровідний лист Бродівського районного суду Львівської області № 157 від 06 березня 1996 року; заява ОСОБА_6 вхідний номер № 17 від 27 січня 1986 року; талон-повідомлення № 84 від 13 грудня 2021 року (а.с. 28-29, 144) не містить будь-якої інформації щодо предмету доказування. Факти викладені у даних документах ні самі по собі, ні в сукупності з іншими доказами не підтверджують або не спростовують жодної обставини, що входить у предмет доказування даного спору. Тому такий доказ у розумінні статті 77 ЦПК України є неналежним та не може бути взятий до уваги судом.

Мотиви суду.

1.Щодо встановлення факту, що має юридичне значення.

Імперативною нормою статті 315 ЦПК України визначається, що суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичні значення.

За правилами частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку позовного провадження є те, що встановлення такого факту пов`язане із наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Відтак наявний спір про право під час розгляду даного спору по суті, зумовлює вирішення питання щодо встановлення факту, що має юридичне значення, саме в порядку загального позовного провадження.

Як вбачається із досліджений доказів судом під час судового засідання, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були членами колгоспного двору, що розташовувався за адресою: АДРЕСА_1 . Головою колгоспного двору була визначена матір позивачки - ОСОБА_6 . На території вищевказаного колгоспного двору знаходився житловий будинок.

29 травня 1979 року за рішенням Виконавчого комітету Підкамінської селищної Ради народних депутатів Бродівського району Львівської області за № 35 - ОСОБА_6 виділено земельну ділянку для побудови власного житлового будинку. Проте вже адреса земельної ділянки різниться та вказується як: АДРЕСА_2 . У вищевказаному рішенні зроблена примітка: після побудови нового житлового будинку, старий будинок знести.

Із показів свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_11 вбачається, що фактично новий житловий будинок за реєстраційною адресою: АДРЕСА_2 , побудований у 1983 році. Попередній будинок демонтований. Члени колгоспного двору, починаючи із 1983 року, проживали саме у цьому будинку. Проте узаконення будівництва вищевказаного будинку відбулося виключно 22 листопада 1994 року, про що складений Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння.

На моменту ухвалення рішення Бродівським районним судом Львівської області від 12 серпня 1993 року у цивільній справі № 2-235 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 про поділ колгоспного двору, попереднього житлового будинку не існувало. Ця обставина підтверджується не тільки показами допитаних під час судового засідання свідків, а й долученими доказами, зокрема й фотокартками житлового будинку. Такі докази визнані судом достовірними та належними та жодним чином не спростовувалися стороною відповідачки.

На підтвердження такої позиції суду також надано відомості із яких стверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташована будівля гуртожитку. При цьому надані позивачкою копії правовстановлюючих документів об`єктивно стверджують про наявність саме житлового будинку індивідуального типу, який по своїй суті не може визнаватися гуртожитком. Більше того, такий об`єкт нерухомого майна належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_6 . Членами колгоспного двору були, зокрема позивачка - ОСОБА_1 та відповідачка - ОСОБА_2 .

Тобто житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , є одним і тим же об`єктом нерухомості із дійсною адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи супутні обставини справи, суд вважає, що внаслідок людської недбалості органами державної влади допущена помилка у зазначенні адреси вищевказаного об`єкта нерухомості. Тому як наслідок помилкове заповнення недостовірною інформацією відповідних граф у правовстановлюючих документах

Встановлення факту тотожності житлового будинку, адреса якого різниться, необхідна позивачці для підтвердження власний майнових прав на нерухоме майно. Відтак суд визнає підставними позовні вимоги позивачки у цій частині та вважає за необхідне їх задовольнити.

2. Щодо визнання права власності на нерухоме майно.

Вимогами статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 328 ЦК України передбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи питання визнання права власності, суд виходить з того, що позивачка була членом колгоспного двору, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 12 серпня 1993 року у цивільній справі № 2-235, остаточно визнано право позивачки та її дочки на житлову кімнату площею 14,1 м2, вартістю 24 675 карбованців у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

16.09.1993 на підставі рішення суду від 12.08.1993 ОСОБА_1 видано Золочівським МБТІ Реєстраційне посвідчення, відповідно до якого ОСОБА_1 належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2 .

Позивачка наголошувала, що проводячи поділ майна колгоспного двору, позивачці та її дочці - ОСОБА_5 належало право власності саме на одну четверту частку житлового будинку, який розташований на території вищевказаного об`єкту нерухомості.

Із доказів по справі вбачається, що право власності позивачки залишається невизнаним через сплутування органами державної влади дійсної адреси спірного об`єкта нерухомості. Позивачка, маючи правомірні очікування, що полягали у розумінні дотримання органами державної влади визначених правових процедур оформлення майнових прав на нерухоме майно, була впевнена у правильності проведення процесуальних дій із оформленням її права власності на спірний об`єкт нерухомості у розмірі однієї четвертої частки. Однак на момент розгляду спору по суті, право власності позивачки залишається невизнаним.

При цьому дочка позивачки - ОСОБА_5 не заперечує щодо визнання права власності на спірний об`єкт нерухомого майна у розмірі однієї четвертої частки за своєю матір`ю - ОСОБА_1 . Відтак фактично не оспорює право позивачки на 1/4 у спірному житловому будинку.

Відтак суд вважає, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі однієї четвертої частки належить ОСОБА_1 , що було встановлено судом на основі достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів.

Позивачка, за супутніх обставин справи, об`єктивно позбавлена можливості зареєструвати своє майнове право у позасудовому порядку. Відтак визнання права власності фактично є винятковим способом захисту прав позивачки.

За вказаних вище обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою у цій частині підставні, а отже підлягають задоволенню.

3. Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути:

-визнання заповіту недійсним;

-визнання відмови від спадщини недійсною;

-визнання шлюбу недійсним;

-порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Доказами по справі підтверджується, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ННС № 150834 від 16 липня 2018 року стверджує про набуття відповідачкою - ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас спадкодавцеві - ОСОБА_6 не належало право власності на вищевказаний житловий будинок в цілому. Однак на момент реєстрації права власності на такий об`єкт нерухомості, внаслідок помилки органів державної влади щодо заповнення відповідних граф у правовстановлюючих документах, виявити порушення права власності третіх осіб видавалося неможливим. Як наслідок, нотаріусом було взято до сукупної спадкової маси спадкодавця об`єкт нерухомості без відповідних на те правових підстав.

За таких обставин доцільно стверджувати, що видача ОСОБА_2 , на підтвердження права власності на спірний об`єкт нерухомості, свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ННС № 150834 від 16 липня 2018 року порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 . Позаяк остання є безумовним власником однієї четвертої частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи це, суд вважає за доцільне визнати недійсним вищевказане свідоцтво про спадщину за заповітом, у частині набуття права власності на одну четверту частку будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Також із метою надання позивачці належного та ефективного інструменту для реалізації власних майнових прав на нерухоме майно, враховуючи пов`язаність позовних вимог, суд приходить до переконання щодо необхідності скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності, внесених на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ННС № 150834 від 16 липня 2018 року.

4. Щодо розподілу судового збору.

За правилами частини 1-2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою частини 1 статті 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Доказами по справі підтверджується, що позивачка сплатила судовий збір у розмірі 2 724 гривні 00 копійок (а.с. 1-3).

Виходячи із законодавчих приписів статті 141 ЦПК України, зважаючи на норму пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий за подання даного позову підлягав сплаті 2725 гривні 00 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 необхідно пропорційно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 2 724 гривні 00 копійок за подання позовної заяви на рахунок ОСОБА_1 , що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: житловий будинок, поділ якого здійснено Бродівським районним судом 12 серпня 1993 року (справа № 2-235) за адресою: АДРЕСА_1 , та запис на прізвище ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27530549, внесений Парфенюком Олександром Володимировичем , Бродівська державна нотаріальна контора, Бродівський районний нотаріальний округ Львівська область 16 липня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , є одним і тим же об`єктом нерухомості, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 із дійсною адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати недійсним свідоцтво про спадщину за заповітом, видане виконуючим обов`язки державного нотаріуса Бродівської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Парфенюком Олександром Володимировичем від 16 липня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 1599, у частині права власності на одну четверту частку будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на прізвище ОСОБА_2 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер запису про право власності: 27530549, внесений Парфенюком Олександром Володимировичем , Бродівська державна нотаріальна контора, Бродівський районний нотаріальний округ Львівська область 16 липня 2018 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , право власності на одну четверту частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору, що становить 2 724 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 квітня 2022 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Б.М. Петейчук