САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1142/22
Провадження №2/726/246/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В. при секретарі Попович Ю.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 22.08.2008 року був укладений кредитний договір № 246178 з ОСОБА_1 , згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15000.00 доларів США на термін до 20.08.2010 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач вказує, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 02.07.2010 року, із відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість за період з 22.08.2008 року по 22.02.2010 року. Разом із тим, відповідачем вказане рішення було виконане тільки 27.07.2015 року, а банк має право на стягнення із відповідача 3% річних від простроченої суми за період із 22.02.2010 року по 27.07.2015 року, що становить 1125,77 доларів США.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позов, у якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки він вже звертався до суду із позовом про стягнення 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.02.2021 року у у позові було відмовлено, у тому числі і з причин пропуску позивачем строку позовної давності.

У відповіді на відзив, представник позивача заперечує викладене відповідачем у відзиві.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається із рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.02.2021 року, яке має преюдиційне значення, представник АТ «КБ «Приватбанк» звертався до суду із позовною вимогою про стягнення із ОСОБА_1 3% річних, за період прострочення виконання зобов`язання, а саме із 22.02.2010 року (з моменту настання строку виконання зобов`язання) по 17.08.2020 року (дати звернення до суду із вказаним позовом) у розмірі 2220,65 доларів США.

Вказаним судовим рішенням, яке вступило в законну силу, було констатовано, що у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач, 25.03.2010 року, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 02.07.2010 року позов задоволено та стягнуто з відповідача ( ОСОБА_1 ) заборгованість за кредитним договором в сумі 86575,80 грн.

Разом із тим, відповідно до ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 26.10.2015 року, виконавчий лист Садгірського районного суду № 2-431/10 від 27.10.2010 року визнано таким, що не підлягає виконанню повністю, оскільки у період із 01.12.2010 р. по 27.07.2015 р. ОСОБА_1 повністю сплатила на користь позивача заборгованість у розмірі 86575,80 гривень, рішення виконала в повному обсязі.

Судом вказано, що за вказаний час із 22.02.2010 по 26.10.2015 року, на боржника може бути покладено відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (сплата 3 % річних від просточеної суми). Разом із тим, за відсутності на те належних та достовірних доказів, судом не може бути визначено сукупний розмір відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК у вигляді 3 % річних.

Окрім того, судом було встановлено, що перебіг строку позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми грошових зобов`язань почався 27.07.2015 року. Таким чином із моменту виникнення у позивача права на звернення до суду із відповідним позовом пройшло 5 років та 4 місці, що виходить за визначені загальні, спеціальні, а також договірні межі строків позовної давності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Незважаючи на вказане судове рішення, 05.08.2022 року позивач повторно звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути 3% річних від простроченої суми, однак вже не за період з 22.02.2010 року по 17.08.2020 року, а за період із 22.02.2010 по 26.10.2015.

Таким чином, встановлено, що рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, набрало законної сили. Вищевказаним рішенням було встановлено відсутність підстав для задоволення позову, в тому числі із підстав пропуску позивачем строків позовної давності.

Варто вказати, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII).

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи викладене, здійснення розгляду судової справи із аналогічними позовними вимогами попри існування судового рішення, яким уже вирішено справу за участю тих самих сторін із тих самих підстав, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової визначеності, як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення повторного розгляду справи не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Разом із тим, згідно договору про надання правової допомоги № 78 від 08.01.2021 року, додатку №3 до нього від 03.09.2022 року, розрахунку суми гонорару, акту надання послуг, розрахункової квитанції серії ББАЄ № 369743, ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень. Суд, із врахуванням положень ст.137, ч. 5 ст. 142 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність таких витрат та необхідності стягнути їх із позивача на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та керуючись ст. 137, 142, 255, 260 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Провадження у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Стягнути із Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», 49094, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, МФО № 305299, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої зареєстровано по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень.

Ухвала може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи ухвала може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С. В. Мілінчук