Справа №: 398/2235/22
провадження №: 2/398/1496/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" листопада 2022 р. місто Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - Демченко І.М.

за участю секретаря Міщенко С.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Ковальов Андрій Ігорович до Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії,

за участі у судовому засіданні:

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Ковальов А.І., звернулись до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про зобов`язання Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області внести ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до списків на розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова на отримання сертифікату на земельну частку (пай) та безоплатно виділити їм земельну ділянку (пай) в натурі із земель резервного фонду Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Позовна заява мотивована тим, що мати позивачів ОСОБА_4 була членом колгоспу імені Кірова, який перебував на території Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Згідно Указу Президента України №720 від 08.08.1995 року у 1996-1997 роках відбулось розпаювання земель та майна вказаного колгоспу. На момент розпаювання земель та майна колгоспу імені Кірова, ОСОБА_4 , у відповідності до вимог п. «д» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у чинній на той час редакції від 21.11.1996 року, досягла пенсійного віку та мала право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На момент відкриття спадщини ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована разом з синами за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважаються такими, що прийняли спадщину після її смерті. Мати позивачів була непрацездатною на час розпаювання майна та земель колгоспу імені ОСОБА_5 та не була виключена з числа членів колгоспу, що наділяє її правом на участь у розпаюванні земель колгоспу в порядку, встановленому чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством. Водночас, з огляду на її смерть, таке право успадкували її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 01.08.2022 року провадження відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

17 серпня 2022 року представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступне. Не доведено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом з позивачами, оскільки не надано жодного належного, достовірного та достатнього доказу для встановлення даного факту. Відсутні докази відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 та прийняття спадщини позивами. Позивачами було пропущено загальний строк позовної давності звернення до суду стосовно захисту своїх майнових спадкових прав, адже ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, зареєстрованим Звенигородською сільською радою м. Олександрії Кіровоградської області, виданим 02.06.2010 року, актовий запис №14. Позивачами не доведено, що їх мати дійсно була членом колгоспа імені ОСОБА_5 , який знаходився на території Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та входила до списку членів такого сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, та взагалі не доведено існування такого акта, оскільки не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів для встановлення даних фактів. У зв`язку з відсутністю доказів членства ОСОБА_4 у колгоспі імені ОСОБА_5 , який знаходився на території Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області неможливо встановити розмір в умовних кадастрових гектарах її ймовірної земельної частки (паю).

09 вересня 2022 року представником позивачів було подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно листа Олександрійської міської ради №2685/218/16 від 06.09.2022 року на день смерті ОСОБА_4 мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За цією самою адресою на день смерті матері проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .. З викладеного вбачається, що позивачі за приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 . Відсутність заведеної спадкової справи також жодним чином не свідчить про те, що спадкоємці не прийняли спадщину, оскільки відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт членства матері позивачів у колгоспі імені ОСОБА_5 підтверджується листом Ізмайлівського старостинського округу №5 виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району №133 від 02.10.2018 року. За викладених обставин подана позивачами позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а твердження відповідача слід визнати безпідставними та необґрунтованими.

03.11.2022 року представником відповідача було подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що 29 квітня 2018 року відбулись перші вибори до Приютівської селищної ради, яка є органом місцевого самоврядування Приютівської територіальної громади, від початку об`єднання громади до її складу входили наступні населені пункти: АДРЕСА_2 АДРЕСА_2 . Проте, 12.06.2020 року було прийнято Розпорядження КМУ №716-р «Про визначення адміністративних центів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області» в додатку якого було визначено, що до складу Приютівської територіальної громади Олександрійського району Кіровоградської області входять Войнівська, Протопопівська, Костянтинівська, Новоселівська, Андріївська, Косівська, Недогарська, Лікарівська сільські ради та Приютівська селищна рада. До складу Олександрійської територіальної громади Кіровоградської області, згідно додатку до розпорядження, увійшли м. Олександрія, с. Головківка, с. Звенігородка, с. Ізмайлівка. Враховуючи вищевикладене, Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області не наділена повноваженнями розпоряджатись земельними ділянками території Ізмайлівського старостинського округу Олександрійської територіальної громади Кіровоградської області.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовну заяву з підстав вказаних в ній та просили її задовольнити.

Представник позивачів адвокат Ковальов А.І. в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав зазначених в ньому.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні позовної заяви. В подальшому представником відповідача було подано заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Суд, заслухавши позивачів, представника позивачів, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив обставини та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами.

Згідно ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в с. Звенігородка м. Олександрії ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації смертей 02.06.2010 року зроблено відповідний актовий запис за №14, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02.06.2010 року Звенігородською сільською радою м. Олександрії Кіровоградської області (а.с. 11).

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.02.1979 року Ізмайлівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 17.12.1975 року Ізмайлівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

Відповідно довідки виконкому Приютівської селищної ради Ізмайлівського старостинського округу №5 Олександрійського району Кіровоградської області №133 від 02.10.2018 року, на території Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області знаходився колгосп імені Кірова, членом якого була і ОСОБА_4 , 1943 року народження, яка проживала в с. Піщаний Брід. Правонаступниками колгоспу були ФГ «Галина» ОСОБА_8 , ФГ «Терен» ОСОБА_9 .. Згідно Указу Президента України №720 від 08.08.1995 року, розпаювання земель та майна відбулося в 1996-1997 роках. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнім часом не працювала в колгоспі ім. Кірова і вибула з території сільської ради, знята з обліку 18.10.1986 року і вибула в с. Звенігородка м. Олександрії Кіровоградської області, згідно запису в по господарській книзі за №7, особовий рахунок № НОМЕР_4 (а.с. 12).

Листом Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради №2685/218/16 від 06.09.2022 року повідомлено , що згідно з даними Погосподарської книги Звенігородської сільської ради на 2001-2005р.р., померла ОСОБА_4 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані її сини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Орган реєстрації місця проживання м. Олександрія управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради не володіє інформацією щодо дати реєстрації чи зняття з реєстрації місця проживання за період реєстрації до 04.04.2016 року.

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003року №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від08серпня 1995року №720/95«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №396/1683/18ц.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц (провадження №61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17 (провадження №61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17 (провадження №61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18 (провадження №61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19-ц (провадження №61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18 (провадження №61-5685св19).

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено факт перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з колгоспом ім. Кірова та не доведено той факт, що ОСОБА_4 являлася членом даного колгоспу, землі якого піідлягали розпаюванню у 1996-1997 роках, була внесена до списку, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю.

Матеріали справи не містять доказів того, що за життя ОСОБА_4 зверталась до відповідного підприємства чи інших організацій щодо невключення її до списку розпаювання земель КСП чи оскаржувала дії підприємства, в тому числі в судовому порядку, щодо невключення її до цих списків, чи іншим чином порушувала питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючого документу на неї.

З огляду на це, суд вважає, що спадкодавець за життя своє право на земельну частку (пай) не реалізувала і, навіть, не намагалась реалізувати.

Також, у постанові ВС від 24.03.2020 у справі № 538/302/19-ц, яка розглядалась з подібних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець був членом КСП, яке отримало Державний акт на право колективної власності на землю, також не надано доказів того, що спадкодавець звертався до зборів співвласників, до сільської ради або райдержадміністрації з питанням про включення його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), чи з позовом до суду, висновки судів про відмову у задоволенні позову є правильними, оскільки особа у період з 1997 року по 2010 рік не виявила бажання отримати земельну частку (пай) і використати своє право на включення її до списку членів.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Разом з тим, у зв`язку зі смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійній на день її смерті на праві приватної власності, або на її частку в спільному майні. Отже, на момент смерті ОСОБА_4 не була власником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності, тому спадкоємці не можуть успадкувати те, що не належало спадкодавцю.

Оскільки суду не надано доказів того, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя набула право на земельну частку (пай), тому і її спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - позивачі по справі не можуть набути право на зазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачами було пропущено загальний строк позовної давності звернення до суду стосовно захисту своїх майнових прав, оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а до суду позивачі звернулись 22.07.2022 року. Належних доказів постійного проживання позивачів зі спадкодавцем на час її смерті до суду не надано. Суд не приймає як належний та допустимий доказ лист Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради №2685/218/16 від 06.09.2022 року, оскільки відповідно до даного листа інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 та позивачів даним управлінням було взято з погосподарської книги Звенігородської сільської ради на 2001-2005 роки, а ОСОБА_4 померла в 2010 році. Інформацією щодо дати реєстрації чи зняття з реєстрації місця проживання за період реєстрації до 04.04.2016 року управління не володіє. Крім того, згідно копії паспортів України, позивачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а з інформації Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради спадкодавець ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини встановити не можливо, тобто є недоведеним факт прийняття спадщини після смерті матері позивачами .

Також суд зазначає, що згідно приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, як вказано у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

За теоретичним визначенням ''відповідач'' - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частиною першою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 122 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначають загальні повноваження ради щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" №2498-VIII від 10.07.2018 року, який набрав чинності 01.01.2019 року, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 21 такого змісту:

"21. Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, позивачі зазначили відповідачем Приютівську селищну раду Олександрійського району Кіровоградської області.

За змістом статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр. Районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до Розпорядження КМУ №716-р від 12.06.2020 року «Про визначення адміністративних центів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області» с. Ізмайлівка входить до складу Олександрійської територіальної громади Кіровоградської області, тобто Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області не наділена повноваженнями розпоряджатись земельними ділянками території Ізмайлівського старостинського округу Олександрійської територіальної громади Кіровоградської області.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області не є належним відповідачем у даній справі.

Виходячи з вищевикладеного,суд вважає, що позивачами не доведено належними , допустимими та достатніми доказами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх необґрунтованістю.

Судові витрати понесені позивачами не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов залишено без задоволення.

Керуючись ст. 12,13, 81,141,254,263,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Ковальов Андрій Ігорович до Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2022 року.

Головуючий: Демченко І.М.