Справа № 137/166/22
Провадження № 22-ц/801/1612/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 рокуСправа № 137/166/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.

за участю секретаря Литвина С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Літинський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Заєць Богдана Васильовича на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 20.07.2022 року, повний текст якої складено 22.07.2022 року, постановлену у приміщенні того ж суду під головуванням судді Верещинської Я.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Літинського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,-

В с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Літинського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Вказав, що з 04.08.2018 він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . В період цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що він не може бути біологічним батьком цієї дитини, оскільки на час вагітності відповідачки він працював провідником потягу «Київ-Трускавець» та перебував у відрядженні за межами Вінницької області, просив суд виключити з актового запису №3 від 08.01.2019 року про народження ОСОБА_3 , відомості про нього як про батька дитини.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 06.07.2022 року позовну заяву залишено без розгляду, в зв`язку з подачею представником ОСОБА_1 адвокатом Габруком М.А. заяви про залишення позову без розгляду.

В заяві про компенсацію судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, від 12.07.2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Заєць Б.В. просив стягнути, в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Вказав, що в зв`язку з подачею до суду вищевказаної позовної заяви, ОСОБА_2 змушена була скористатись послугами адвоката, підписати договір про надання їй професійної правничої допомоги від 21.02.2022 року та сплатити гонорар адвокату у розмірі 8000 грн., що підтверджується квитанцією №3 від 22.02.2022 року.

Ухвалою Літинського районного суду від 20.07.2022 року у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Заєць Б.В. просить зазначену ухвалу скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу. Вказав на необгрунтованість дій позивача, пов`язаних із зверненням до суду із позовом у даній цивільній справі та безпідставність заявлених ним позовних вимог, оскільки, оспорюючи факт свого батьківства, він не надав суду належних та допустимих доказів на спростування цього факту. Крім того, позивач міг звернутись до відповідача і провести судово молекулярно-генетичну експертизу у позасудовому порядку. Вказані дії ОСОБА_1 свідчать про зловживання ним своїми процесуальними правами, що в порядку ч. 9 ст. 141 ЦПК України є підставою для стягнення із нього судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем в зв`язку із розглядом даної справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинста, верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника відповідача про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що звернення ОСОБА_1 із заявою про залишення його позову без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість цього позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень у його реалізації. Представник відповідача не довів зловживання позивачем своїми процесуальними правами , що могло б бути підставою для стягнення з останнього судових витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість дій позивача, пов`язаних із зверненням до суду із позовом у даній цивільній справі та безпідставність заявлених ним позовних вимог, не заслуговують на увагу.

Згідно з ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не дає підстави вважати дії позивача необґрунтованими, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 12 листопада 2020 року у справі №359/9512/17, від 14 січня 2021 року у справі 521/3011/18.

Посилання представника відповідачки на те, що необгрунтованість дій позивача полягає у самому факті його звернення до суду із позовом, так як він міг звернутись до відповідачки і провести судово молекулярно-генетичну експертизу у позасудовому порядку, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з неспростованих тверджень позивача у позовній заяві, він не міг вирішити питання щодо проведення експертизи у досудового порядку через відмову відповідачки від її проведення. Вказане заслуговує на увагу, зважаючи на комплекс дій та витрат, здійснених позивачем і пов`язаних із зверненням його до суду, як то: сплата судового збору, звернення до адвоката та оплата його послуг, тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що звернення позивача до суду із позовною заявою не свідчить про необгрунтованість його дій, оскільки це є його правом, передбаченим цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації, є правильним.

Відтак, суд, вірно застосувавши норми ЦПК України і врахувавши вищезазначені висновки Верховного Суду , дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, а тому обгрунтовано відмовив у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Заєць Б.В. також правильних висновків суду не спростовують і не являються підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Заєць Богдана Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 20.07.2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Денишенко Т.О.