Справа № 214/92/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Савчук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до посадової особи спеціального відділу Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)", Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб виправної колонії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до посадової особи спеціального відділу Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)", Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб виправної колонії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вироком Рибінського міського суду Ярославської області російської федерації від 23 березня 2017 року позивача було засуджено за ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, п. "г", ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до 6 років позбавлення волі. У вказаний період відбування покарання зараховано період утримання його під вартою з моменту фактичного затримання, а саме з 28.05.2016 року по 22.03.2017 року. Даний вирок набрав законної сили 04 квітня 2017 року.

Відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року вирок Рибінського міського суду Ярославської області російської федерації від 23 березня 2017 року приведено у відповідність до законодавства України та вважається його засудженим за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі.

Після екстрадиції покарання відбував на території України в Державній установі "Арбузинська виправна колонія (№ 83)".

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.12.2019 року позивачу зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 28 травня 2016 року по 04 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тобто вважає, що дата звільнення є 21 липня 2021 року, тоді, як з Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" в дійсності він був звільнений 27 липня 2021 року, чим порушено його право на свободу та особисту недоторканність.

Вважає, що неправомірними діями посадових осіб Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" порушено його конституційні права, оскільки його незаконно, проти його волі утримували шість днів в місцях позбавлення волі. Він зазнав сильного психологічного напруження, відчув несправедливість, розчарування внаслідок незаконного утримання. Крім того, його мати, чекаючи його вчасно вдома, зазнала глибоких моральних страждань. Тому, розмір моральної шкоди оцінює в 300 000 грн.

З наведених підстав просив стягнути з держави України за рахунок коштів держави України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь визначений ним розмір моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)".

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року вказану позовну заяву передано на розгляд до Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представник державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, оскільки такий є необгрунтованим та безпідставним. Вважає, що кінець строку відбування покарання позивачу визначалось лише на підставі судових рішень та такий настав саме 27 липня 2021 року.

Представник Державної казначейської служби України правом подачі відзиву на позовну заяву, не скористався.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав (а.с.26).

Представник державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)", виконуючий обов`язки начальника державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" Д. Шамшура, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника державної установи "Арбузинська виправна колонія (№83)". Позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необгрунтованістю (а.с. 35).

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості та пропорційності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судом встановлено, що вироком Рибінського міського суду Ярославської області російської федерації від 23 березня 2017 року, ОСОБА_1 було засуджено за ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, п. "г", ч. 4 ст. 228.1, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК РФ до 6 років позбавлення волі суворого режиму. Строк відбування покарання рахувати з 23 березня 2017 року. Зараховано в строк відбування покарання період утримання ОСОБА_1 під вартою з 28.05.2016 року по 22.03.2017 року включно (а.с. 59-60).

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року вирок Рибінського міського суду Ярославської області російської федерації від 23 березня 2017 року приведено у відповідность із законодавством України. Визначено, що відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_1 визнано винним вироком Рибінського міського суду Ярославської області від 23 березня 2017 року, передбачена ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 КК України та ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України та підлягає відбуванню покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років (а.с. 39-40).

Згідно розпорядження (а.с. 41) ухвала Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року набрала законної сили 13 червня 2018 року (а.с. 41).

Згідно письмового роз`яснення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області № 2.4/2008/Пн від 14.07.2020 року щодо початку строку відбування покарання засудженого ОСОБА_1 вказано, що вироком Рибінського міського суду Ярославської області від 23 березня 2017 року визначено строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з 23 березня 2017 року, зарахувати в строк відбування покарання період тримання ОСОБА_1 під вартою з 28 травня 2016 року по 22 березня 2017 року включно.

Оскільки ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року приведено у відповідність до законодавства України вирок Рибінського міського суду Ярославської області від 23 березня 2017 року, початок строку відбування покарання слід рахувати з 23 березня 2017 року, а період перебування під вартою ОСОБА_1 з 28 травня 2016 року по 22 березня 2017 року включно, зарахувати до строку відбування покарання (а.с. 37).

Згідно ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.12.2019 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_1 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 28 травня 2016 року по 04 квітня 2017 року (набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвала набрала законної сили 10 грудня 2019 року (а.с. 42).

Згідно довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_1 видно, що початок строку відбування покарання - 23.03.2017 рік. Кінець строку - 27.07.2021 року. Засуджений ОСОБА_1 звільнився з ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" 27 липня 2021 року (а.с. 36).

Згідно довідки про звільнення серії МИК № 016363 (а.с. 7, 38) ОСОБА_1 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 23 березня 2017 року по 27 липня 2021 року, звідки звільнений з державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" на підставі вироку Рибінського міського суду Ярославської області російської федерації від 23 березня 2017 року, яким ОСОБА_1 було засуджено за ч.1 ст.30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, п. "г", ч. 4 ст. 228.1, ч. 2 ст. 69 КК РФ до 6 років позбавлення волі суворого режиму. Зараховано період утримання його під вартою з 28.05.2016 року по 22.03.2017 року включно.

Листом начальника Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання покарань А.Явтушенка повідомлено, що строк покарання засудженого ОСОБА_1 тривалістю шість років, що відповідно до вироку російської федерації відраховується з 23 березня 2017 року, мав закінчитися 23 березня 2023 року. Відповідно до ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.12.2019 року зарахуванню підлягає термін попереднього ув`язнення з 28 травня 2016 року по 22 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складає 9 місяців 23 дні та підлягає зарахуванню у подвійному розмірі, та термін попереднього ув`язнення з 23 березня 2017 року по 04 квітня 2017 року, що складає 12 днів. При цьому, кожен залік вираховується від кінця строку покарання окремо та поетапно.

Таким чином, від останнього дня строку покарання 23 березня 2023 року необхідно відняти термін попереднього ув`язнення 9 місяців 23 дні двічі та 12 днів. Отже, останній день строку покарання припадає на 27 липня 2021 року.

Відповідно до довідки про звільнення серія МИК №016363, 27 липня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з установи після відбуття строку покарання. З огляду на викладене, порушень у вирахуванні установою дати закінчення строку покарання, Управлінням не виявлено (а.с. 63-64).

Суд погоджується із позицією Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання покарань.

Як видно з вироку суду початок строку відбування покарання ОСОБА_1 є з 23.03.2017 року. Кінець строку 23.03.2023 року. Зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 28.05. 2016 року по 22.03. 2017 року.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 28.05.2016 року по 04.04.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вказаний період становить 10 місяців 7 днів, які множимо на два, що відповідає 1 року 8 місяців 14 днів.

Період перебування під вартою і вже врахований до строку відбування покарання з 28.05.2016 року по 22.03.2017 року, що складає 09 місяців 22 дні, які відповідно до ухвали суду від 02.12.2019 року множимо на два, що становить 1рік 7 місяців 14 днів.

Оскільки в період з 23.03.2017 року по 04.04.2017 року (дванадцять днів) засуджений відбував покарання згідно вироку та його було вже один раз враховано в період з 28.05.2016 року по 04.04.2017 року, тому зараховуємо лише один раз (дванадцять днів) замість двадцяти чотирьох днів.

Тому кінець строку відбування покарання ОСОБА_1 з урахуванням заліку настає саме 27 липня 2021 року.

Таким чином суд, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові понесені позивачем витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до посадової особи спеціального відділу Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)", Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб виправної колонії, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова