Провадження № 2-з/752/388/22
У Х В А Л А

20 жовтня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

вирішивши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивачів ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пустовіт Олександр Юрійович, ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від імені та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову пред`явленого ними до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мерт Олексадр Альфредович про визнання договору дарування квартири недійсним, визнання за особами права користування житловим приміщенням, права на реєстрацію місця проживання та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання у ньому,

встановив:

у провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пустовіт Олександр Юрійович, ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від імені та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мерт Олексадр Альфредович про визнання договору дарування квартири недійсним, визнання за особами права користування житловим приміщенням, права на реєстрацію місця проживання та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання у ньому.

Одночасно зі зверненням до суду з зазначеним вище позовом позивачі просили його забезпечити шляхом:

накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ;

заборонити вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 ;

заборонити будь-яким особам вчинення будь-яких дій щодо перешкоджання ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуватися квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, позивачі зазначають що відповідач ОСОБА_8 незаконно здійснив дії щодо зняття їх з зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання та в подальшому, на їх думку незаконно відчужив квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , шляхом укладання договору дарування квартири, посвідченого 01.08.2022 року приватним нотаріусом. Стверджують, що зазначені вище дії порушують їх право на користування спірною квартирою, а тому з метою недопущення подальшого відчуження нерухомого майна, а також з метою ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів просили вжити зазначені вище заходи забезпечення позову.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, судом встановлено, що позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним, визнання за особами права користування житловим приміщенням, права на реєстрацію місця проживання та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання у ньому.

При цьому встановлено, що спірна квартира не належала будь-кому з позивачів на праві приватної власності, а тому, пред`явлена сама по собі позовна заява про визнання договору дарування квартири недійним не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб накладення арешту та зоборони вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , визначений позивачами.

Що ж стосується заявлених вимог щодо заборони будь-яким особам вчиняти будь-якії дії щодо перешкоджання ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуватися квартирою АДРЕСА_1 , то вони також не підлягають задоволенню судом, оскільки за змістом є тотожними заявленим позовним вимогам, що не допускається відповідно до положень ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

За таких обставин позивачами не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 151 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву позивачів ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пустовіт Олександр Юрійович, ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від імені та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову пред`явленого ними до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мерт Олексадр Альфредович про визнання договору дарування квартири недійсним, визнання за особами права користування житловим приміщенням, права на реєстрацію місця проживання та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання у ньому, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.Г.Плахотнюк