Справа № 308/6952/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова Оксана Василівна, та ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2021 року, ухвалене суддею Бенца К.К. у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Баранинської сільської ради Ужгородського району про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки і піклування виконавчого комітету Чопської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.1996 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано 15.06.1996 Холмецькою сільською радою за актовим записом № 01.

У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, в лютому 2019 року відповідач ОСОБА_2 покинула його з дітьми та переїхала проживати до іншого чоловіка, та в подальшому участі у вихованні та утриманні дітей не приймала. Вважає, що подальше спільне сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та спільних дітей подружжя. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує.

Позивач разом із неповнолітнім сином проживають спільно та дитина знаходиться повністю на його утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, в добровільному порядку матеріально не забезпечує дитину, не бере участі у його вихованні.

Окрім цього, позивач зазначає, що ОСОБА_2 є працездатною, здоровою особою молодого віку, в неї відсутні будь-які захворювання, працює в Баранинській сільській раді на посаді головного спеціаліста і її заробітна плата становить більше 17000 гривень на місяць та має у власності дві земельні ділянки, що підтверджується даними зазначеними у електронній декларації.

З урахуванням вищенаведеного ОСОБА_1 просив суд:

- шлюб укладений 15 червня 1996 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15.06.1996 року Холмецькою сільською радою народних депутатів с. Холмець за актовим записом № 01 розірвати;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити поживати з батьком ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі Ѕ з усіх її заробітків (доходів), щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття;

- зобов`язати відповідача - ОСОБА_2 змінити прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що їх неповнолітній син ОСОБА_4 фактично проживає за адресою де зареєстрований ОСОБА_1 , проте це викликано не особистим бажанням дитини і не прихильністю його до батька, а тим, що дитина залякана ним і боїться бути покарана у разі, якщо переїде проживати до матері, ОСОБА_2 . Також зазначила, що ОСОБА_1 працює далекобійником, а відтак дуже рідко буває вдома, так як весь час знаходиться в рейсах, у зв`язку з чим дитина позбавлена необхідного розвиту, виховання та догляду. В силу даних обставин позивач за зустрічним позовом вважає, що ОСОБА_1 всупереч бажанню дитини, залякавши його, створив штучно умови, які юридично дають підстави вважати, що дитина проживає з ним.

Враховуючи вищенаведене, прихильність дитини до неї та бажання самої дитини проживати з нею ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із нею та стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 щомісячно у розмірі ј частки всіх доходів ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму громадян відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 15.06.1996 року виконавчим комітетом Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис № 01 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів її доходу, щомісячно, починаючи з 19.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 768, 40 гривень.

Встановлено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Вважає, що під час судового розгляду та прийняття рішення судом неповно було з`ясовано обставини справи. В ході судового розгляду вона намагалася довести суду, що специфіка праці ОСОБА_1 не надає можливість останньому забезпечити повноцінне піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, оскільки він працює водієм-далекобійником і тривалий час знаходиться за кордоном, а відповідно в такий період син ОСОБА_4 не забезпечений належною турботою. Однак судом, в порушення принципу рівності та всебічності, безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань позивача за зустрічним позовом про витребування доказів щодо отриманих доходів, місця роботи та перетину Державного кордону України ОСОБА_1 в період 2019-2021 років.

Також безпідставно відмовлено у виклику свідків, які могли б повідомити відомості про обставини виховання, піклування та догляд за сином ОСОБА_4 . Без належної оцінки залишилися відомості щодо залякування сина з боку позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та перешкоджання її у спілкуванні з сином. Вважає, що саме із-за неправомірного впливу ОСОБА_1 , син висловив бажання проживати разом з ним. Таке, бажання не ґрунтується на вільному вираженні наміру щодо місця проживання дитини.

Крім того, судом в порушення вимог ст. 171 СК України, не вислухано в судовому засіданні думку неповнолітнього сина ОСОБА_4 на якого з боку батька вчиняється неправомірний вплив з метою визначення місця проживання сина разом з ним. Саме в судовому засіданні такі обставини можна з`ясувати безпосередньо.

Щодо стягнення з неї аліментів, то зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення таких з дня пред`явлення позову, не врахував, що дитина на момент звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, тобто з 19.06.2019 та до 30.06.2021 знаходилися на спільному утриманні батьків, дані обставини позивач за первісним позовом не оспорював, як і не оспорював її твердження про те, що вона кожного місця перераховувала кошти на утримання сина в розмірі 1000 грн. У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції мав стягнути аліменти, починаючи з 30 червня 2021 року, тобто з дня постановлення рішення.

Твердження позивача про те, що я не піклуюся про сина, не утримую його, не займаюсь його вихованням не відповідає дійсності. Нею щомісячно перераховуються кошти на утримання сина. В інший спосіб піклуватися про сина та займатися його вихованням у неї немає можливості через те, що ОСОБА_1 заборонив їй навідувати сина за місцем його проживання та вчиняти інші дії пов`язані з цим.

Разом з тим, якщо суд прийде до переконання про стягнення аліментів, просить врахувати, що при середній заробітній платі в сумі близько в 11 000 грн, 1/4 її заробітку в твердій грошовій сумі становить 5 000 грн. На її утриманні перебуває сім`я в якій вона проживає, здійснює оплату комунальних послуг та інших повсякденних витрат, а тому просить суд зменшити такий розмір аліментів з 1/4 до 1/6 заробітку або встановити такий розмір в твердій грошовій сумі розміром 1833 грн.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова О.В., також оскаржив рішення суду та просить апеляційний суд скасувати рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення таких. Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/2 усіх видів заробітку та зобов`язати ОСОБА_2 змінити прізвище на ОСОБА_6 . Вказує, що ним належними доказами доведено матеріальний стан ОСОБА_2 та можливість останньої сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/2 частини.

Також зазначає, що судом не враховано бажання сина проживати разом з ним. При цьому статус дитини залишається за ним до досягнення повноліття.

Крім того не бажає, щоб відповідачка за первісним позовом надалі носила його прізвище, оскільки таке завдає йому моральні страждання із-за поведінки останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що такі не підлягають задоволенню з огляду на наступні мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15.06.1996 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано 15.06.1996 Холмецькою сільською радою за актовим записом № 01.

У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач за первісним позовом разом із синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають окремо від відповідача за первісним позовом за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується даними висновку органу опіки і піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, даними акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 року проведене службою у справах дітей Чопської міської ради та не заперечується сторонами у справі.

Згідно висновку органу опіки та піклування Баранинської сільської ради № 67 від 03.02.2020 року, за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 ( зареєстрована, але фактично не проживає).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, частини 1, 2 ст. 2 ЦПК України.

За змістом вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, ч. 1 ст. 5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи рішення суду ОСОБА_2 посилалась на те, що неповнолітній син ОСОБА_4 повинен проживати разом з нею, а не з батьком, який працює водієм далекобійником та у період перебування батька за кордоном син не забезпечений належною турботою. Вирішуючи питання стягнення з неї аліментів на утримання сина, суд першої інстанції помилково вважав, що такі підлягають стягненню з дня пред`явлення позову, тоді як по 30.06.2021 року син був на матеріальному забезпеченні обох батьків. Просить суд змінити розмір аліментів у частці з 1/4 на 1/6 або встановити розмір таких у твердій грошовій сумі 1833,00 грн.

Зазначені доводи ОСОБА_2 не заслуговують на увагу з огляду на такі мотиви.

Так, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

Згідно відомостей з щорічної Декларації за 2018 рік поданої ОСОБА_2 25.03.2019 року як працівниці Баранинської сільської ради на посаді головного спеціаліста її річний дохід по заробітній платі становить 214.278,00 грн, що у місячному співвідношенні становить по 17.856,50 грн, Т.1, а.с. 17-22.

Як зазначено в частинах 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» щодо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень, який батьки зобов`язані забезпечити дитині.

Станом на момент ухвалення судового рішення 30.06.2021 року прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку від 6 до 18 років з 1 січня - 2395 гривень.

Визначаючи частку заробітку (доходу) матері суд першої інстанції керувався приписами ч. 5 ст. 183 СК України, яка дозволяє суду стягнути аліменти у розмірі на одну дитину в одній чверті. Та відповідно від цієї чверті розмір аліментів від суми 17.856,50 грн буде становити 4.464,12 грн.

Зазначений розмір аліментів у відповідній частці на думку колегії суддів є достатнім, який буде забезпечувати сину сторін ОСОБА_4 належний та достатній розвиток, який ОСОБА_2 спроможна надати, а звідси зменшення розміру аліментів у частці з 1/4 до 1/6 є недоцільним, так-як буде вважатись ухиленням в забезпеченні дитині достатнього гармонійного розвитку.

Стосовно посилань ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на дитину з моменту ухвалення судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина від дня пред`явлення позову, а саме з 19.06.2019 року. А доводи ОСОБА_2 про те що до дня ухвалення судового рішення обоюдно матеріально забезпечували сина не має правового значення, оскільки це може бути тільки за бажанням особи за наявності підтверджуючих доказів для врахування таких сум в щомісячні платежі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 містять вимогу про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір`ю.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Свідоцтвом про народження від 25.07.2005 року стверджується, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . А довідкою №171 від 10.06.2019 року виконкому Баранинської сільради Ужгородського району доводиться, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає в АДРЕСА_1 . Державна реєстрація місця проживання ОСОБА_2 така ж як і сина ОСОБА_4 , проте фактично проживає в АДРЕСА_2 .

Допитаний у судовому засіданні апеляційної інстанції неповнолітній син сторін ОСОБА_4 , пояснив, що проживає по місцю свого народження та бажає і надалі там проживати разом з батьком і братом. З мамою має добрі стосунки, спілкується з нею та вона десь більше півроку надає йому матеріальну допомогу. Проживати у м. Чоп не бажає бо там для нього усе чуже.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 160 СК України та зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , так-як останній наділений правом самостійно визначати місце свого проживання з одним із батьків.

Наведені докази у їх сукупності дають підставу колегії суддів для ствердження факту не доведення вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , а тому така підлягає відхиленню.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступних мотивів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосуються вимог про задоволення відхилених вимог первісного позову, а саме, визначити місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 разом з ним; стягувати аліменти на утримання сина саме в 1/2 частці від заробітку, а не в 1/4 частці; зобов`язати ОСОБА_2 змінити прізвище на « ОСОБА_6 ».

Стосовно доводів про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 разом з батьком то такі підлягають відхиленню з тих самих мотивів, які вище викладені відносно матері.

Що стосується доводів про стягнення аліментів на утримання сина в 1/2 частці від заробітку, а не в 1/4 частці, оскільки має можливість сплачувати такі у такій частці то з цього доводу колегія суддів зазначає таке.

Як вище колегією суддів зазначалось, розмір аліментів у 1/4 частці від заробітку ОСОБА_2 буде становити 4.464,12 грн., тоді як сума прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від 6 до 18 років на момент ухвалення судового рішення становила - 2395 гривень. Зазначений розмір прожиткового мінімуму дитині повинні забезпечити обоє батьків. Та окрім цього, стягнуті аліменти в 1/4 частці, що становитиме в межах суми 4.464,12 грн буде значно більше ніж визначений законом прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Визначаючи частку для стягнення аліментів, суд повинен зважувати на зміст ч. 5 ст. 183 СК України, яка передбачає, що частка 1/4 стягується на одну дитину, а частка 1/2 стягується на трьох і більше дітей. При цьому сторона не може зловживати правом про стягнення аліментів у більшій частці ніж це передбачено зазначеною нормою сімейного права на одну дитину бо таке може призвести до надмірності стягуваних аліментів та при цьому вплинути на права платника таких аліментів.

За цих обставин суд першої інстанції визначив розмір стягуваних аліментів у відповідності до вимог норм права та майнового стану платника аліментів. А звідси, відсутні правові підстави для стягнення аліментів у більшій частці.

Щодо зобов`язання ОСОБА_2 змінити прізвище на « ОСОБА_6 ».

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За цією нормою, правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу наділена сторона, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Тож, зазначене питання входить у компетенцію такої особи, а не суду. Саме через це суд першої інстанції й відмовив ОСОБА_1 у задоволенні безпідставної вимоги з чим погоджується і колегія суддів.

Проаналізувавши доводи апеляційних скарг у сукупності з встановленими обставинами справи та у взаємозв`язку з вимогами норм сімейного права, колегія суддів стверджує, що такі не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції, що являється підставою для відхилення таких та відповідно залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова Оксана Василівна, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 15 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: