Провадження №2/359/1298/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Костенко С.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2021 на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 . У день її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок АДРЕСА_1 . У процесі судового розгляду позовної заяви про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачу стало відомо, що її мати, ОСОБА_5 , 13 лютого 2001 року склала заповіт, яким все своє майно заповідала своїй доньці, її сестрі - ОСОБА_3 .

Однак, незважаючи на наявність заповіту, вона має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки, на момент відкриття спадщини після смерті матері, вона вже досягла пенсійного віку, тобто, була непрацездатною.

Зі змісту заяви про прийняття спадщини, яку ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. 22.05.2020 року, вбачається, що нотаріусом їй було роз`яснено зміст статей Цивільного кодексу України, що стосуються спадкування, у тому числі зміст ст. 1241 ЦКУ. Тобто, їй було відомо про те, що ОСОБА_4 має право на обов`язкову частку у спадковому майні, проте, вона про цей факт нотаріусу не повідомила. Про те, що спадкова справа заведена приватним нотаріусом Козій А.В. позивачці стало відомо вже після спливу шестимісячного строку з дня смерті матері.

Також ОСОБА_4 зазначила, що вона постійно проживала разом з матір`ю протягом останніх трьох років до дня її смерті, але не була зареєстрована з нею за однією адресою, тому у лютому 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Сидоренко Ю.В. з наміром подати заяву про прийняття спадщини. Однак, таку заяву нотаріус у неї не прийняла, у зв`язку з тим, що свідоцтво про смерть матері, а також всі інші документи, які їй належали, забрала відповідачка і сказала, що все майно мама оформила на неї. Для підтвердження родинних відносин, а саме того факту, що вона є донькою спадкодавиці, вона надала нотаріусу копію свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження. Між поданими документами для встановлення родинних відносин із спадкодавицею та відомостями Державного реєстру актів цивільного стану нотаріусом було встановлено розбіжності у прізвищі, а саме: у свідоцтві про народження заявниці прізвище матері зазначено « ОСОБА_6 », натомість у актовому записі про смерть від 03 січня 2020 року №10, складеного Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного етапу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначено прізвище « ОСОБА_7 ». Тому нотаріус рекомендувала їй звернутися до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для встановлення причини розбіжностей. Через тривалий розгляд заяви Бориспільським міськрайонним відділом ДРАЦС вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Коли позивачу стало відомо про місце заведення спадкової справи, вона звернулася до Українського бюро лінгвістичних експертиз і отримала експертний висновок №056/1278-т-2 від 15 липня 2020 року, згідно з яким розбіжності в українських записах прізвищ виникли через неврахування їх походження, під впливом російської вимови прізвищ або під графічним впливом записів російською мовою. Експерт кандидат філологічних наук ОСОБА_8 , дослідивши подані свідоцтво про народження заявниці, свідоцтво про її одруження, а також копію паспорта ОСОБА_5 , дійшов до висновку, що попри розбіжності в документах, прізвища ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є ідентичними.

Після отримання відмови у внесенні змін до актових записів, вона звернулася до приватного нотаріуса Козій А.В. з наміром подати заяву про прийняття спадщини, але, оскільки, строк на подання такої заяви закінчився 27 червня 2020 року, приватний нотаріус роз`яснила про необхідність звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2021 року у задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини їй було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2021 року залишено без змін.

Щодо обставин справи ОСОБА_4 зазначає, що, незважаючи на те, що, згідно з довідкою Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №2-16/02/245 від 20 лютого 2020 року разом зі спадкодавицею була зареєстрована лише ОСОБА_3 , з 2003 року по теперішній час в ньому також без реєстрації проживає сім`я доньки позивача - ОСОБА_10 : чоловік ОСОБА_11 та син ОСОБА_12 . За весь період проживання вони підтримують домоволодіння в належному стані, перекрили покрівлю в будинку, зробили капітальний ремонт у двох кімнатах будинку, які їм виділила за життя ОСОБА_5 у користування, а також в коридорі та веранді, замінили вікна на металопластикові, добудували прибудову до веранди, побудували альтанку, гараж, літній душ, туалет, зробили огорожу, пробурили свердловину та облаштували бетонні доріжки в дворі. ОСОБА_3 жодних витрат на ремонт будинку та будівництво надвірних споруд не понесла. Комунальні послуги протягом останніх восьми років сплачувалися порівну покійною ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Після смерті ОСОБА_5 всі комунальні послуги сплачує ОСОБА_11 .

У 2017 році позивач переїхала на постійне проживання до своєї матері, ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона потребувала постійного стороннього догляду через повну сліпоту, яка настала у 2012 році. Вона готувала їй їсти, прала, здійснювала санітарно-гігієнічний догляд, а також займалася домашнім господарством. До 2017 року за ОСОБА_5 доглядала її донька ОСОБА_10 .. Оскільки у червні 2017 року її донька на тривалий період часу виїхала на роботу до Польщі, вона попросила її переїхати до них в будинок, щоб одночасно доглядати і стареньку безпорадну матір, і допомагати по господарству її чоловіку та у догляді за малолітнім сином.

Також ОСОБА_4 зазначає, що вона фактично проживала разом зі спадкодавицею у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2017 року по день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також залишилася проживати там по теперішній час.

Організацією поховання ОСОБА_5 позивач займалася разом з донькою та зятем, хоча фінансову допомогу на її поховання отримала ОСОБА_3 , оскільки у неї було свідоцтво про смерть матері.

Хоча позивач постійно проживала на момент відкриття спадщини разом зі матір`ю, однак, у її паспорті стоїть відмітка про те, що вона зареєстрована за адресою, яка є відмінною від місця проживання померлої: АДРЕСА_2 . Ця обставина є перешкодою для оформлення її спадкових прав в нотаріальному порядку, у зв`язку з тим, що заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не встигла подати, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 24 січня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не підтримали, пославшись на їх необґрунтованість.

16 травня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що її сестра ОСОБА_4 не проживала постійно разом з матір`ю протягом останніх трьох років до дня її смерті.

Суд заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 . В графі мати зазначена ОСОБА_5 (а.с.17).

ОСОБА_14 та ОСОБА_13 20 жовтня 1979 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище у подружжя ОСОБА_15 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого 20 жовтня 1979 року (а.с.18).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 91 року у с.Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області (а.с.14).

13 лютого 2001 року ОСОБА_5 склала заповіт як особисте розпорядження на випадок свої смерті, посвідчений Багаліка Н.І., секретарем Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за №06. На підставі якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла дочці ОСОБА_3 (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_5 відповідач звернулася із заявою про відкриття спадкової справи за заповітом до приватного нотаріуса Козій А.В.

Приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій А.В. відкрито спадкову справу №3/2020, після померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До складу спадщини, відкритої за спадкодавцем ОСОБА_5 , входить житловий будинок під АДРЕСА_1 , що визнається та не заперечується сторонами у справі.

З листа приватного нотаріуса Козій А.В. №68/01-16 від 22 липня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_5 , оскільки остання в нотаріальну контору в установлений законом строк не подала відповідну заяву, а також на момент смерті матері не була зареєстрована за адресою померлої.

Заявниця ОСОБА_4 є пенсіонером за віком. Дана обставина підтверджується копією пенсійного посвідчення серія НОМЕР_4 від 02 квітня 2014 року (а.с.13).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено (а.с.35-37).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2021 року - залишено без змін (а.с.38-41).

Згідно експертного висновку № 056/1278-m-2 від 15 липня 2020 року, прізвища ОСОБА_9 (свідоцтво про народження, запис ОСОБА_13 , мати ОСОБА_5 ; свідоцтво про одруження, запис ОСОБА_16 ) та ОСОБА_7 (паспорт, запис ОСОБА_5 ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок відхилення від норм української мови і зумовлені впливом російської орфоепії в ситуації контактного білінгвізму (а.с.19).

Як стверджує заявниця, вона постійно проживала зі своєю матір`ю.

Допитий у судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 показав, що з 2016 року по 2017 рік заявниця з її матір`ю дійсно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що з кінця 2016 року заявниця та її матір проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Допита у судовому засіданні як свідок ОСОБА_18 показала, що протягом шести років заявниця з її матір`ю проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт спільного проживання позивача з матір`ю підтверджується також актом фактичного проживання №02-14-4457/Д від 14.12.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2017 року по теперішній час. Разом з ОСОБА_4 проживають: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 (а.с.24).

Згідно з ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч.1 ст.319 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом, відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Однак, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

До кола спадкоємців, які згідно із вимогами ст. 1241 ЦК України, мають право на обов`язкову частку у спадщині, відноситься повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується фактичними даними, які містяться у пенсійному посвідченні серія НОМЕР_4 , виданого 02 квітня 2014 року Пенсійним фондом України, яка на момент смерті спадкодавця, ОСОБА_5 , досягла пенсійного віку, а тому в силу вимог закону вважається непрацездатною, що надає їй право на спадкування, не залежно від змісту заповіту, половини частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження в суді, а тому подана заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи, які наведені у відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживала разом з матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 на день її смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2022 року.

Суддя Чирка С.С.