Справа № 333/4361/22
Провадження № 2-з/333/113/22
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Тучкова С.С., розглянувши цивільну справу №333/4361/22 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

26.09.2022 року через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, в якій позивач просить суд: накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заявник зазначає, що у січні 2022 року він домовився з ОСОБА_2 про купівлю належного їй житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За попередньою усною домовленістю ціну угоди було визначено у 55 000 тисяч доларів США. Попередній договір в письмовому вигляді не укладався. 25.01.2022 року ОСОБА_2 повідомила, що не буде пропонувати будинок іншим покупцям лише за умови передання їй частини вартості будинку. Того ж для заявник передав ОСОБА_2 1 000 доларів США, про що нею було складено розписку. Передача грошей відбулася в присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Підписання договору купівлі-продажу було призначено на 24.02.2022 року, проте у зв`язку з початком війни, підписання угоди було відкладено на невизначений термін. Після зруйнування житлового приміщення, яким користувався заявник, шляхом влучання ракети, виникла необхідність відшукання іншого житлового приміщення. У зв`язку з чим він запропонував ОСОБА_2 негайно укласти угоду. На що остання погодилась. Сторони погодили день та час укладення договору купівлі-продажу призначивши зустріч у нотаріуса 16.09.2022 року на 14:00 годину. Але продавець ОСОБА_2 на зустріч не з`явилась, та додатково повідомила, що змінила свої плани щодо продажу зазначеного будинку і віддавати суму вартості будинку не має наміру. На підставі викладеного заявник змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Вказана заява розглядається судом без повідомлення сторін.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із можливими в подальшому заявленими позовними вимогами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою до подання позовної заяви до суду.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими можливими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів саме позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним складнощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Заявник в своїй заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, посилається на побоювання щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому заявником не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачами дій, наприклад, реалізації майна чи підготовчі дії до його реалізації, що унеможливить чи утруднить виконання судового рішення. Отже, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, заявником не доведено того, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду на ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, в даному випадку на житловий будинок, є не співмірними із сумою можливих позовних вимог. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має певну вартість, а сума шкоди заявленої позивачем значно нижча від вартості вказаного будинку.

За такого суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, суддя звертає увагу на те, що вказана відмова не порушує права заявника ОСОБА_1 як особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки він може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду за наявності для цього підстав.

Керуючись вимогами ст.ст.149-150, 257, 260, 261, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з її проголошення до Запорізького апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков