Справа №519/952/21
Провадження № 2/519/70/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

15.04.2022 м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Лемця С.П.,

при секретарі судового засідання Коршак Ю.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника третьої оосби - Тіори О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи - Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області

Встановив:

Представник позивача - адвокат Родіонов А.В. звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Южного міського суду Одеської області від 29 лютого 2012 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ..

Під час шлюбу народилися діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до судового наказу від 26.09.2017 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання спільних дітей.

Згідно із характеристикою ОСОБА_4 працює на посаді вагарем у ТОВ «ТІС» з 01.08.2017 та по теперішній час, де зарекомендувала себе, як добросовісний робітник.

Як зазначено у характеристиці вихованця учениці 8-го класу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина навчається у ЗЗСО Одеської області, рідного батька працівники ЗДО не бачили, мама турботлива, займається розвитком та вихованням дитини.

Як зазначено у характеристиці випускника 11-Б класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час навчання дитини у ЗЗСО Черноморської селищної ради Одеського району Одеської області, рідного батька працівники ЗДО не бачили, мама турботлива, займалася розвитком та вихованням дитини.

Відповідно до розрахунку заборгованості у ВП № 55993927 станом на 01.07.2021 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 232413,24 грн.

Після розірвання шлюбу відповідач не виявляв жодної ініціативи щодо участі у вихованні дітей, не цікавився їх життям. З дітьми не спілкується, навіть не телефонує. Матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і не намагається надавати.

На даний час позивач займається вихованням дітьми самостійно.

Таким чином, відповідач з моменту окремого проживання з позивачем та дітьми не виявляв жодної ініціативи щодо участі у вихованні дітей та наданні матеріальної допомоги на їх утримання.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 04.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.10.2021 замінено неналежну третю особу - Службу у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області на Службу у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 14.12.2021 закрито підготовче судове засідання. Зобов`язано Службу у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та долучено до матеріалів цивільної справи копії документів: довідка з місця роботи, квитанція про сплату аліментів, висновок КТ від 13.02.2007, трудова книжка.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 22.03.2022 вимоги представника ОСОБА_4 - адвоката Родіонова А.В. про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялася належним чином. 22.03.2022 позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Родіонов А.В. позов підтримав в повному обсязі.

В судовому засдіанні відповідач та його представник позов не визнали при цьому відповідач ОСОБА_2 пояснив, що несплачував аліменти через відсутність інших доходів та малу заробітну плату, а також через власну хворобу. У 2017 році працював у МНС, отримував малу заробітну плату в розмірі 4000 грн., через що і звільнився. Участь у житті дітей та у їх вихованні не приймав через налаштування матері проти батька, позов не визнає, оскильки це його діти і він ніколи від них не відмовлявся. Наразі він працює, з нього утримують аліменти, однак довідку не може надати до суду через воєнний стан, місце роботи ТІС, а бухгалтерія знаходиться не в Южному.

Представник Служби у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської областіТіора О.С. підтримув висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 22.03.2022 донька ОСОБА_6 пояснила, що у 2016 році вона бачилась останній раз з батьком, коли перебувала у дитячому лагері. Вона не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неї, оскільки будь-які відносини між ними лише на документах.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 (а.с.10).

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 29.02.2012 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.5).

Южний міський суд Одеської області 26.09.2017 видав судовий наказ, згідно якого стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , щомісячно, починаючи з 13.09.2017 року у розміру 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а потім у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття доньки ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.4а).

Згідно розрахунку заборгованості ВП № 55993627 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2021 складає 232413,24 грн. (а.с.14).

Згідно квитанцій у вересні 2021 року та у жовтні 2021року ОСОБА_2 частково погашав заборгованість по сплаті аліментів (а.с.48,49).

Згідно довідки ТОВ ВКФ «Велта» від 17.11.2021 ОСОБА_2 працює у ТОВ ВКФ «Велта» на посаді менеджера з 01.11.2021 (а.с.42).

Як вбачається з характеристики учениці 8-го класу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина навчається у ЗЗСО Одеської області, рідного батька працівники ЗДО не бачили, мама турботлива, займається розвитком та вихованням дитини. За час навчання ОСОБА_6 в даній школі батько жодного разу не приходив на батьківські збору та не цікавився навчанням доньки в будь-який інший спосіб (телефонні розмови, індивідуальні бесіди) (а.с.6).

Згідно висновку виконавчого комітету Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, орган опіки та піклування, вважає за доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , по відношенню до неповнолітьної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав заявлений з підстав п.2 ч.1 ст. 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ст. 164 ч.1 п.2, ч.4 СК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (рішення від 18.12.2008 року), зокрема зазначав про наступне, «п. 47… право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див. рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Пункт 49 рішення у справі "Савіни проти України" також зазначає, що «…. хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14.

Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить із конкретних обставин справи, насамперед, з того, чи ґрунтуються доводи позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки на достатній доказовій базі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Наявні в матеріалах справи докази (характеристика зі шкільного закладу; розрахунок заборгованості по сплаті аліментів), на внутрішнє переконання суду, у розумінні ст.80 ЦПК України, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про те, що відповідач, через винну поведінку, свідомо нехтував виконанням своїх батьківських обов`язків стосовно сина.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, питання щодо застосування таких заходів також слід вирішувати після з`ясування обставин ставлення батька до дитини.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач позов категорично не визнає, ніколи не відмовлявся від доньки, робив спроби поспілкуватись з нею, докладає зусиль аби мати належний заробіток, частково погашає заборгованість по аліментам, має бажання проводити час з дитиною, яка після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю. Таким чином посилання позивачки про те, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не бере матеріальної участі у вихованні доньки не знайшли свого підтвердження в межах розгляду даної справи.

Наявність заборгованості по аліментам також сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Вказанане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 23 квітня 2020 року в №420/1075/17 та постанові Верховного Суду від 22 квітня в справі № 643/5002/17.

Також суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Зміною ставлення до виховання дитини є піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створення умов для отримання нею освіти.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що встановлені у даній справі, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Однак, враховуючи поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, його слід попередити про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи - Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 20.04.2022 о 8.55 год.

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, , місцезнаходження за адресою: 67570, Одеська область, Одеський район, смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, 19.

Суддя Южного міського суду Сергій ЛЕМЕЦЬ