Справа № 367/9438/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/6254/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстова Владислава Олеговича про визнання рішення державного реєстратора недійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання рішення державного реєстратора недійсним та визнання права власності.

22.12.2021 року позивач направив до суду заяву, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органу реєстрації - Бучанській міській раді, центрам надання адміністративних послуг вчиняти дії по зняттю з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , а також здійснювати реєстрацію місця проживання у вказаному будинку третіх осіб.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказав, що враховуючи норми Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» відповідач по справі АТ «Альфа-банк» може спробувати зняти з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 та членів його родини, у складі якої є неповнолітня та малолітня дитини (копія домової книги додана до позовної заяви), що вплине на їх права, в тому числі і житлові права, до розгляду по суті поданого ОСОБА_1 позовом про визнання права власності на спірний будинок. Враховуючи, що наразі існує спір про право на вищезазначений житловий будинок, зняття з місця реєстрації осіб, які в ньому мешкають, напряму вплинуть на зазначені права, в тому числі і на неможливість офіційного листування з позивачем по даній справі. Вказав, що відновити вищевказані права, які можуть бути порушені зняттям з реєстрації, за весь час розгляду даної справи, вже буде неможливим, а їх відновлення після завершення розгляду справи та задоволення позову змусить докладати позивача та членів його родини додаткових зусиль. Більше того, зняття з реєстрації ОСОБА_1 та членів його сім`ї дозволить відповідачу АТ «Альфа-банк» виселити їх з приміщення примусово, в тому числі, використовуючи позасудові заходи. Після чого користування ним стане не контрольованим, а тому може призвести до його руйнування або спотворення, що у неможливість, в тому числі і виконання рішення суду по даній справі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, заборонено органу реєстрації - Бучанській міській раді, центрам надання адміністративних послуг вчиняти дії по зняттю з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , а також здійснювати реєстрацію місця проживання у вказаному будинку третіх осіб, оскільки між учасниками справи існує спір про право і невжиття запропонованого представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Вітусєвича Я.Ф. заходу забезпечення позову може призвести до негативних наслідків для нього та зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення його позову до набрання рішенням суду у цивільній справі № 367/9438/21 законної сили.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, АТ «Альфа-Банк» направило апеляційну скаргу, в якій зазначило, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

31.08.2022 року та 29.09.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від АТ «Альфа-Банк» надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку.

В судове засідання 29.09.2022 року позивач та приватний нотаріус Селіверстов В.О. до суду не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи до суду не надали.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості твердження заявника про наявність ризиків ускладнення ефективного захисту, поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Як зазначено вище, одним із основних питань, які суд вирішує при забезпеченні позову, є питання співмірності заявленого заходу забезпечення як позовним вимогам, так і заявленим можливим ризикам. При цьому, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлена наявність між сторонами спору, наявність ризиків відчуження спірної квартири та факту того, що заявлений захід забезпечення позову є співмірний позовним вимогам.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначав, що позивачем не було надано до суду жодного документа, який би підтверджував існування заявлених позивачем ризиків.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням апелянта, оскільки метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення лише можливого в майбутньому порушення, вимога щодо представлення доказів наявності обставин, яких ще не існує, та на уникнення яких і направлені заходи забезпечення позову, не може вважатися належною. Підставою ж для застосування заходів забезпечення позову є встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду. За таких умов сама по собі наявність необмеженого права особи розпорядитися майном задля уникнення можливої відповідальності і є тими ризиками, які мають враховуватися при вирішення даного роду питань.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи заяву про забезпечена позову до розгляду, не звернув уваги також на те, що така заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не дослідив необхідність зустрічного забезпечення.

Щодо вищевказаних тверджень про відсутність зустрічного забезпечення, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки зустрічне забезпечення не є обов`язковою умовою для забезпечення позову, а апелянт в свою чергу не позбавлений можливості звернутися окремо до суду із заявою про застосування зустрічного забезпечення позову.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що будь-яких перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора не вбачається, оскільки виконання такого рішення полягатиме лише в тому, що реєстратор внесе передбачені ймовірним рішенням дані до Реєстру на підставі рішення суду. Жодних інших дій виконання ймовірного рішення суду з урахуванням того, як викладені позовні вимоги, не вимагатиметься.

З даними доводами апелянта колегія суддів апеляційного суду також погодитися не може та зазначає, що ті ризики, які заявив позивач у своїй заяві про забезпечення позову, суд першої інстанції, як і апеляційний суд вважають реальними і такими, що можуть значно ускладнити ефективний захист тих прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки не встановлення вищевказаної заборони може призвести до виникнення певного роду обтяжень та прав третіх осіб на спірне майно, що безумовно ускладнить ефективну можливість виконання рішення суду у справі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько