Провадження № 22-ц/801/1055/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 рокуСправа № 127/34895/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргоюВінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року, ухвалене суддею цього суду Вохміновою О.С. зі складанням його повного тексту 29 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що на підставі заяви адвоката потерпілих від 12.03.2018 року слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області 28.03.2018 року було внесено відомості до ЄРДР за № 0001231 за фактом шахрайських дій (ст. 190 ч. 1 КК України) щодо жителів села Байраківка та села Глинянець Немирівського району.

У вказаному провадженні позивач ОСОБА_1 має статус потерпілого.

Незважаючи на численні клопотання щодо проведення процесуальних дій та розслідування, жодних дій слідчий не вчиняв, обмежувався формальними відписками. Кримінальне провадження належно не розслідувалось, кілька разів безпідставно закривалось, у зв`язку з чим постанови слідчого оскаржувались представником позивача та скасовувались судом.

Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2018 року скаргу представника потерпілих на бездіяльність слідчого було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність слідчого та зобов`язано провести ряд слідчих дій.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2019 року № 127/11645/19 скаргу представника потерпілих задоволено. Постанову слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області про закриття кримінального провадження № 0001231 скасовано. Справу повернуто для проведення досудового розслідування. Судом було встановлено, що слідчим у повному обсязі вимоги КПК не виконані, досудове розслідування не проведене.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.12.2019 року постанову слідчого від 17.08.2019 року про закриття кримінального провадження було скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуті для організації досудового розслідування. Підтверджено, що слідчим не було проведено жодної слідчої дії, не було проведено досудове розслідування, не вичерпано всіх можливостей отримання доказів.

Внаслідок неналежного виконання слідчим своїх обов`язків щодо розслідування кримінального провадження до слідчого застосоване дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, про що 03.06.2020 року за № 692 ГУНП у Вінницькій області було видано відповідний наказ.

Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2021 року № 127/29508/20, яке набуло чинності на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 27.09.2021 року. Предметом розгляду справи № 127/29508/20 були аналогічні правовідносини за зверненням одного з потерпілих в межах кримінального провадження № 0001231.

12.07.2021 року втретє було закрите кримінальне провадження з підстави відсутності складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2021 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано, вказано, що досудове слідство проведено поверхнево, неповно, без всебічного дослідження обставин справи.

Крім того, матеріали кримінального провадження № 0001231 були втрачені слідчим разом із оригіналом боргової розписки, тому ОСОБА_1 позбавлений можливості захистити своє право і просити про відшкодування шкоди в цивільному провадженні, що також було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2021 року у справі № 127/29508/20.

На підставі ст. 1174 ЦК України ОСОБА_1 просив суд стягнути з державного бюджету шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку коштів в сумі 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 481 грн. В решті позову - відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Вінницька обласна прокуратура, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Правом на подання відзиву учасники справи не скористалися.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви адвоката потерпілих від 12.03.2018 року слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області 28.03.2018 року було внесено відомості до ЄРДР за № 0001231 за фактом шахрайських дій (ст. 190 ч. 1 КК України) щодо жителів села Байраківка та села Глинянець Немирівського району.

У вказаному провадженні позивач ОСОБА_1 є потерпілим.

Досудове розслідування кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, проводилось за фактом вчинення шахрайських дій особою, яка, представляючи інтереси підприємства «Молочна хатинка», не розрахувалась за молоко, здане громадянами с. Байраківка та с. Глинянець Немирівського району Вінницької області за останню декаду червня 2018 року, завдавши їм матеріальної шкоди на загальну суму 27 000 грн. (а.с. 10-11).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2018 року скаргу представника потерпілих ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність слідчого та зобов`язано провести ряд слідчих дій.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2019 року № 127/11645/19 скаргу представника потерпілих ОСОБА_2 задоволено. Постанову слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області про закриття кримінального провадження № 0001231 скасовано. Справу повернуто для проведення досудового розслідування. Вказаною ухвалою, зокрема, було встановлено, що слідчим у повному обсязі вимоги КПК не виконані, досудове розслідування не проведено.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.12.2019 року постанову слідчого від 17.08.2019 року про закриття кримінального провадження було скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуті для організації досудового розслідування. Судом встановлено, що слідчим не було проведено жодної слідчої дії, не було проведено належним чином досудове розслідування, не вичерпано всіх можливостей отримання доказів.

Внаслідок неналежного виконання слідчим СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Узун А.А. своїх обов`язків щодо розслідування кримінального провадження № 0001231 до слідчого було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, про що 03.06.2020 року за № 692 ГУНП у Вінницькій області було видано відповідний наказ.

Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2021 року № 127/29508/20, яке набуло чинності на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 27.09.2021 року. Предметом розгляду справи № 127/29508/20 були аналогічні правовідносини за зверненням одного з потерпілих в межах кримінального провадження № 0001231 (а.с. 8-9).

12.07.2021 року було закрите кримінальне провадження № 0001231 з підстави відсутності складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2021 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано, оскільки судом було встановлено, що досудове слідство проведено поверхнево, неповно, без всебічного дослідження обставин справи (а.с. 10-11). Слідчим суддею також встановлено, що 25.01.2021 року постанову дізнавача підрозділу дізнання Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А.В. від 08.10.2020 року про закриття кримінального провадження № 0001231 скасовано першим заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури Панченком В.О. у зв`язку з прийняттям рішення всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства щодо забезпечення повного, всебічного та неупередженого розслідування обставин кримінального проступку. Досудове слідство у кримінальному провадженні було відновлене.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що матеріали кримінального провадження № 0001231 були втрачені із оригіналом розписки про наявність перед позивачем ОСОБА_1 заборгованості.

На даний час матеріали кримінального провадження частково відновлені, проте оригінал розписки відсутній, що є перешкодою для звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відносно потерпілого в кримінальному провадженні № 0001231 - позивача ОСОБА_1 мають місце незаконні рішення, дії та бездіяльність посадових (службових) осіб органу державної влади - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу завдання шкоди внаслідок незаконних дій органу державної влади, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глави 82 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 55, 56 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 303/1776/1 (провадження № 61-3440св20), відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок не тільки незаконного засудження, повідомлення про підозру, арешт, обшук, виїмку, а й інших дій внаслідок яких особі було заподіяно шкоду; за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-30026св18) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61-11184св18).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Тобто, здійснення досудового розслідування кримінального провадження протягом тривалого часу, яке неодноразово безпідставно закривалось і було неефективним, що підтверджено чисельними постановами слідчих суддів, втрата органом поліції матеріалів кримінального провадження разом із оригіналом розписки ОСОБА_1 , свідчить про незаконні дії і бездіяльність посадових осіб, які здійснювали вказане кримінальне провадження, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань позивача ОСОБА_1 , зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Таким чином, позивач має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного розслідування злочину, де позивач ОСОБА_1 є потерпілим.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, та не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратуризалишити без задоволення, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник