Постанова

Іменем України

12 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 688/1436/21

провадження № 61-20757св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ,

третя особа - Шепетівська міська рада Хмельницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року у складі судді Стаднічук Н. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , третя особа - Шепетівська міська рада Хмельницької області, в якому просило виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що 03 липня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладені кредитний договір та нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до яких забезпеченням за кредитом виступив будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 604 кв. м, кадастровий номер :01:010:0160.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_5 заборгованість за кредитом у розмірі 283 753,45 грн та з кожного по 2 128,15 грн судового збору.

У рахунок погашення заборгованості виконавчим написом нотаріуса від 20 грудня 2019 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 604 кв. м, кадастровий номер :01:010:0160.

При виконанні виконавчого листа № 688/398/20 від 31 серпня 2020 року про стягнення заборгованості та виконавчого напису нотаріуса від 20 грудня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки стало відомо про реєстрацію у спірному житловому будинку відповідачів, згоди на реєстрацію яких ПАТ АБ «Укргазбанк» не надавало.

03 лютого 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направило ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вимоги про добровільне виселення та зняття їх з реєстраційного обліку разом з неповнолітніми дітьми. Проте відповідачі добровільно не звільнили житлове приміщення, а тому вони підлягають примусовому виселенню.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що з урахуванням положень статті 40 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК Української РСР відповідачі не підлягають виселенню без надання іншого житла, оскільки спірний будинок, який передавався в іпотеку, був придбаний як за кредитні, так і за власні кошти іпотекодавця.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало касаційну скаргу, в якій не погодилось з висновками судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

18 січня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування судами норм матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 591/3480/15-ц (6-1731цс16), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання судів на факт придбання ОСОБА_1 житлового будинку на АДРЕСА_1 частково за власні кошти є помилковим і не підтвердженим належними доказами. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит ОСОБА_1 надано саме на купівлю спірного житлового будинку, що підтверджується анкетою позичальника. Крім того, якщо припустити те, що ОСОБА_1 надав особисті кошти на придбання будинку, це не є порушенням статті 109 ЖК Української РСР та не свідчить про неможливість виселення без надання іншого жилого приміщення, оскільки спірний будинок придбаний за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою. Надання особистих коштів ОСОБА_1 не спростовує факту придбання спірного будинку за рахунок кредиту.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

За договором купівлі-продажу житлового будинку від 21 червня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А. М. 21 червня 2018 року, ОСОБА_1 придбав у власність житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 29,6 кв. м, загальною площею 78,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, загальною площею 604 кв. м, кадастровий номер :01:010:0160.

За умовами вказаного договору (пункт 2.1) продаж житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами вчиняється за 287 000,00 грн, з яких 58 000,00 грн продавець отримав до підписання цього договору, а 229 000,00 грн покупець зобов`язується сплатити продавцю протягом 13 днів, до 04 липня 2018 року.

21 червня 2018 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_1 придбав у власність земельну ділянку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , площею 604 кв. м, кадастровий номер :01:010:0160.

Умовами договору визначено, що продаж земельної ділянки вчиняється за 54 000,00 грн, з яких 11 000,00 грн продавець отримав до підписання цього договору, а 43 000,00 грн покупець зобов`язується сплатити продавцю протягом 13 днів, до 04 липня 2018 року.

03 липня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 272 000 грн, зі сплатою 19,90 % річних, строком повернення до 02 липня 2038 року, для придбання житлової нерухомості (в тому числі із земельною ділянкою): житлового будинку загальною площею 78,8 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м та земельної ділянки площею 604 кв. м, кадастровий номер :01:010:0160, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 липня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_1 укладений договір іпотеки без оформлення заставної, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно: жилий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами житловою площею 29,6 кв.м, загальною площею 78,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 червня 2018 року, та земельну ділянку, загальною площею 604 кв. м, кадастровий номер :01:010:0160, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 червня 2018 року.

Відповідно до довідки про склад сім`ї/зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрований на АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї/зареєстрованих входять такі особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

20 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д. О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7180, яким звернуто стягнення на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 29,6 кв. м та загальною площею 78,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 604 кв. м, кадастровий номер :01:010:0160, яка знаходиться на АДРЕСА_1 . Строк, за який проводиться стягнення, - з 03 липня 2018 року до 06 листопада 2019 року.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2018 року, яка станом на 06 листопада 2019 року становить 283 753,45 грн та складається з: 269 975,49 грн - строкова заборгованість за кредитом, 5 102,53 грн - поточна заборгованість за процентами, 8 267,43 грн - прострочена заборгованість за процентами, 163,20 грн - поточна заборгованість за комісією, 244,80 грн - прострочена заборгованість за комісією та з кожного по 2128,15 грн судового збору.

03 лютого 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направило ОСОБА_3 вимогу про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку, в якій вимагав протягом 30 днів з дня надіслання даної вимоги разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у добровільному порядку звільнити житлове приміщення - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

03 лютого 2021 року така ж вимога направлена ОСОБА_1 , у якій банк вимагав протягом 30 днів з дня надіслання даної вимоги, разом з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 добровільно звільнити житлове приміщення - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані вимоги відповідачі не виконали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Належним правилом, яке встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є положення статті 109 ЖК Української РСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частиною другою статті 109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК Української РСР.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18), а також правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року в справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18).

Визначення того, за які кошти придбано іпотечне майно, із якого здійснюється виселення, тобто за рахунок кредитних коштів чи особистих коштів (повністю чи частково), має вирішальне значення для правильного вирішення цієї справи та правильного застосування положень статті 109 ЖК Української РСР.

Під час оцінки доводів касаційної скарги щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій правил частини другої статті 109 ЖК Української РСР Верховний Суд врахував, що відповідач у судах першої та апеляційної інстанцій довів, що житловий будинок придбаний ним частково за рахунок кредитних коштів.

У справі, яка переглядається, установлено, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, частково придбаний за кредитні кошти та частково за власні кошти позичальника до укладення кредитного договору та передачі будинку в іпотеку. Позивачем не спростовано такі обставини.

Підстав вважати зазначений житловий будинок таким, що придбаний повністю за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, немає, а відповідно, відсутні підстави для виселення з такого будинку без надання іншого жилого приміщення.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 725/5032/18 (провадження № 61-11023св19), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18), постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 640/14765/15-ц (провадження № 61-27871св18), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18 (провадження № 61-16820сво19).

Враховуючи, що позивач не довів придбання будинку, що є предметом іпотеки, виключно за кредитні кошти, а також наявність іншого житла у відповідачів для проживання чи житла, яке має бути надано особі одночасно з виселенням, доводи касаційної скарги про наявність підстав для задоволення позову про виселення без надання іншого житла є помилковими.

Переданий в іпотеку банку житловий будинок придбано не лише за кредитні кошти, а тому виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного житла, про яке має бути зазначено у рішенні суду, є неможливим.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову про виселення відповідачів зі спірного житлового будинку без надання їм іншого постійного житла.

Посилання у касаційній скарзі на недоведеність факту придбання ОСОБА_1 житлового будинку на АДРЕСА_1 частково за власні кошти, спростовуються дослідженими судами під час розгляду справи доказами та встановленими на їх підставі обставинами, які позивачем не спростовані.

Загальними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження, не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій розглянули справу в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та дали належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк