ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2695/22 Справа № 213/3901/21 Категорія 81 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року про повернення позовної заяви

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі положень ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем у визначений ухвалою суду строк не виконані вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного суду та Європейського суду з прав людини щодо порядку сплати судового збору за подання позовної заяви та доступу до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у визначений ухвалою суду строк, недоліки позивачем не усунуто, а саме: не сплачено судовий збір за подання позовної заяви, не зазначено повне найменування суду, не вказано ціну позову, при зазначенні даних позивача в прохальній частині позову вказано прізвище ОСОБА_1 , в той час як виконавчий напис вчинено стосовно ОСОБА_1 .

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Так, у порушення вимог цивільного процесуального законодавства України суд першої інстанції не врахував, що у позовній заяві ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на положення ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність судового збору, у встановленій ст. 5 Закону України "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише при пред`явлені позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту свої порушених прав відповідно до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже при прийнятті Закону України "Про судовий збір" законодавець передбачив можливість застосування Закону України "Про захист прав споживачів" при звільненні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі N 643/2870/18.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 як споживач, що звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Крім того, положеннями ч. 2 ст. 176 ЦПК передбачено, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, повернення позову з підстав не зазначення ціни позову є безпідставним.

Оскільки суд першої інстанції безпідставно висував вимогу про сплату ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви, повернення позовної заяви з підстав несплати судового збору, не може вважатися законним та обґрунтованим.

Колегією суддів враховано, що позовна заява ОСОБА_1 залишалась без руху з вказівкою про необхідність зазначення у апеляційній скарзі правильного найменування суду та у прохальній частині правильного прізвища позивача.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем зазначено найменування суду "...Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області" тоді як правильним на думку суду першої інстанції є "Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області". ОСОБА_1 при поданні позовної заяви дійсно у прохальній її частині зазначила помилково ОСОБА_1 замість вірного ОСОБА_1 .

Однак, такі недоліки не можуть слугувати підставою для позбавлення особи права на судовий захист, та суд не вправі з таких підстав залишати позовну заяву без руху та повертати позивачу.

Також, слід зазначити, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву ОСОБА_1 порушивши права позивача на доступ до правосуддя, оскільки згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, та приходить до висновку, що судом першої інстанції без достатніх правових підстав постановлена оскаржувана ухвала, яка порушує права позивача на судовий захист.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова