КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/12172/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5712/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шаповалової К.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання їх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 5 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

На обґрунтування позовної заяви зазначала, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей. На даний час діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Від добровільного виконання обов`язку щодо утримання дітей відповідач ухиляється, у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні аліментів у судовому порядку. Зазначала, що відповідач здоровий, не має гострих чи хронічних захворювань та має постійний дохід (т. 1 а.с. 1-2).

У серпні 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1300,00 грн. на кожну дитину до досягнення повноліття. В обґрунтування відзиву зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року було розірвано, від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказував, що добровільно перераховував кошти позивачу, як сплату аліментів на утримання малолітніх дітей з грудня 2020 року по липень 2021 року по 2000,00 грн. щомісячно, а в липні 2021 року 2500,00 грн. Також відповідач ніс витрати на позашкільне виховання дітей, а також поповнював їх мобільні рахунки. Звертався до позивача з пропозицією укласти договір щодо утримання та виховання дітей, проте, спір не вдалося врегулювати. Звертав увагу на те, що він офіційно не працює та має мінливий дохід, що складає від 8000,00 грн. до 10000,00 грн. в місяць. Крім того, 17 липня 2021 року він уклав шлюб з іншою жінкою, у якої на утриманні перебуває двоє дітей від першого шлюбу, яких відповідач також утримує. Також на його утриманні знаходяться мама та бабуся, які є пенсіонерами та не працюють (т. 1 а.с. 35-40).

У жовтні 2021 року позивач подала відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказувала, що відповідач жодними доказами не довів свого низького рівня доходів. Посилання відповідача про утримання двох дітей його нової дружини є безпідставними, оскільки доказів усиновлення дітей не надано, а відповідно у відповідача відсутній обов`язок їх утримувати. Факт утворення нової сім`ї не звільняє відповідача від його обов`язку піклуватися про власних дітей (т. 1 а.с. 157).

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначав, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з їхніми спільними дітьми. Вважає, що позивач має самостійно довести можливість відповідача сплачувати заявлений розмір аліментів, тобто довести дохід відповідача. Посилання на наявність у відповідача інтернет-сайту не є допустимим доказом у зв`язку з відсутністю наданих доказів здійснення ним господарської діяльності. Посилався також на те, що уклавши шлюб з новою дружиною та проживаючи з її дітьми, відповідач має обов`язок утримувати нову сім`ю, тому може сплачувати позивачу лише по 1300,00 грн. на дитину щомісяця (т.1 а.с. 159-161).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 500 грн 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме, з 12 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 500 грн 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 12 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. (т. 1 а.с. 210-214).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 21 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Якимчук М.М. подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду змінити в частині стягнення аліментів та розподілу судових витрат. Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 3500,00 грн. до 1300,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду є незаконним, яке ухвалено неповним з`ясуванням обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. При визначенні аліментів у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину суд не врахував, що зазначений розмір перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Також суд першої інстанції не врахував, що на утриманні відповідача перебувають інші особи, на утримання яких він несе витрати. Вважає, що судом визначено неправильно дату пред`явлення позову та початок перебігу строку нарахування аліментів, оскільки позов надійшов до суду не 12 січня 2021 року, а 17 червня 2021 року (т. 1 а.с. 216-222).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін (т. 2 а.с. 1-4).

Відповідач подав до суду пояснення на відзив на апеляційну скаргу, яких зазначив доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги та просив її задовольнити (т. 2 а.с. 17).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року прийнято справу до провадження колегією суддів у складі: Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2022 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Верлановим С.М. розгляд вказаної судової справи, справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 174-175).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 цього Закону та ст. ст. 194 - 197, 274 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблений актовий запис № 981 (т. 1 а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 7-8).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у справі № 753/284/21 шлюб, зареєстрований 04 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (т.1 а.с. 41).

Факт проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із позивачем не заперечується та не спростовується відповідачем.

Позивач звертаючись до суду з позовом просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 5 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на фінансову спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі.

Відповідач заперечував фінансову спроможність платити аліменти на дітей по 5 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно посилаючись на те, що на його утриманні перебувають мати, бабуся, дружина та її двоє дітей. Відповідач визнав позовні вимоги щодо сплати аліментів на кожну дитину по 1300,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач надав до суду квитанції про переказ на рахунок ОСОБА_1 аліментів з грудня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі від 2000,00 грн. до 2600,00 грн. (т. 1 а.с. 139, 55-57).

Крім того, відповідача зазначав, що на його утриманні перебуває його мати ОСОБА_6 , 1964 року народження та бабуся ОСОБА_7 , 1944 року народження , які є пенсіонерами (т. 1 а.с. 70-72).

На підтвердження факту утримання вказаних осіб відповідачем надано платіжні доручення про поповнення мобільних телефонів та сплату кошів за інтернет (т. 1 а.с. 75-86). Проте матеріали справи не містять належних доказів того, що номери мобільних телефонів, які поповнював відповідач, належать саме матері та бабусі відповідача, а платіжні доручення про сплату коштів за інтернет містять відомості про те, що платником є матір відповідача, а не сам відповідач.

Надані відповідачем до суду першої інстанції фіскальні чеки про купівлю продуктів суд оцінює критично, оскільки з них неможливо встановити чи були придбані ці продукти харчування для бабусі та матері, та чи були оплачені відповідачем (т. 1 а.с. 87-90).

При цьому доказів понесення значних витрат та об`єктивних доказів перебування матері та бабусі відповідача на його утриманні до суду не надано і судом таких не встановлено.

Колегія суддів враховує, що 17 липня 2021 року відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дарницьким відділом ДРАЦС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) 17 липня 2021 року (т. 1 а.с. 59).

Як зазначав відповідач, у ОСОБА_8 є двоє дітей від першого шлюбу, з якими вони проживають однією сім`єю та на утримання яких відповідач несе витрати, що просив врахувати при визначенні розміру аліментів у цій справі.

Разом з тим, такі доводи апелянта апеляційний суд відхилив з огляду на те, що до суду не надано доказів усиновлення відповідачем дітей дружини.

При цьому у ч. 2 ст. 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок закріплений у ч. 1 ст. 180 СК України.

Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру аліментів на утримання дітей відповідач не надав до суду будь-яких доказів свого скрутного матеріального становища, відсутності доходів та неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, заявленому позивачем.

Виходячи з того, що матеріали справи не місять доказів того, що відповідач немає змоги надавати кошти на утримання дітей, колегія суддів погодилась з висновком районного суду, що відповідачмає фінансову спроможність сплачувати аліменти у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Визначивши такий розмір стягуваних аліментів, районний суд врахував положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», якою установлено у 2021 році прожитковий мінімум в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень, гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину та передбачений законодавством обов`язок обох батьків утримувати дитину.

При цьому таке рішення не позбавляє відповідача заявляти про зменшення суми стягуваних аліментів або припинення їх стягнення у випадку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених СК України. Часткова сплата відповідачем на утримання його дітей аліментів в добровільному порядку у спірний період може бути врахована на стадії виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Доводи апелянта про здійснення ним додаткових витрат на позашкільне навчання дітей та поповнення їм мобільних рахунків колегія суддів відхилила з огляду на положення ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Апеляційний суд прийняв до уваги доводи відповідача, що початок перебігу строку нарахування аліментів визначено невірно, та встановив, що позов направлено простою кореспонденцією, а на конверті, в якому відправлено позовну заяву до районного суду, проставлено два відбитки календарного штемпеля, один з яких датований 12 січня 2021 року, а інший з відміткою працівників пошти що поштове відправлення досилається за місцем обслуговування - 14 червня 2021 року (т. 1 а.с. 19). Позов надійшов до суду 17 червня 2021 року, тому колегія суддів дійшла висновку, що позов був поданий саме 12 січня 2021 року, шляхом відправлення поштою позовної заяви до суду (т. 1 а.с. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова