УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФОРТ» про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФОРТ» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 02.09.2013 Солом`янський районний суд м. Києва ухвалив рішення по справі №2609/20234/12 про відмову в задоволенні позову ПАТ «КБ «НАДРА» про стягнення заборгованостi за кредитним договором № 20/П/08/2006-840 вiд 15.08.2006 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

04.12.2013 Апеляційним судом міста Києва було задоволено скаргу ПАТ "КБ "НАДРА" та ухвалено нове рішення по справі №2609/20234/12, яким задоволено позовні вимоги ПАТ "КБ "НАДРА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованостi за кредитним договором.

02.03.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL2N79275_266ПВ, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № 20/П/08/2006-840 вiд 15.08.2006, перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року було замінено стягувача ПАТ "КБ "НАДРА" на його правонаступника ТОВ "ФК "Інвест Хаус" у справі №2609/20234/12.

Приватний виконавець Фесик М.О. спершу вiдкрив, а згодом зупинив виконавче провадження № 63255714, стягувачем в якому є ТОВ "ФК "Інвест Хаус". Однак дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису, виданого нотаріусом ПН Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., що підтверджується витягом з Єдиного рестру боржників. Таким чином, виконавчі провадження з виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20/П/08/2006-840 від 15.08.2006 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відсутні.

05.11.2020 між ТОВ "ФК "Інвест Хаус" та Товариством з обмеженою вiдповiдальністю «ФК «ФОРТ» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № Б/Н, згiдно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором №20/п/08/2006-840 від 15.08.2006, перейшло до ТОВ "ФК ФОРТ".

Враховуючи наведене, вважає, що є достатні підстави для заміни сторони стягувача його правонаступником ТОВ «ФК «ФОРТ».

Що стосується поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, вказує на те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання припав на період ліквідації банку, що призвело до припинення основної діяльності банку, зміну всього керівництва, закриття територіальних вiддiлень банку та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників.

Строк пропущено з об`єктивних причин, що не залежали від попереднього кредитора в особі банку ПАТ КБ «Надра».

За рішенням НБУ у банку було запроваджено процедуру ліквідації, через яку фактично було припинено нормальну діяльність банку.

Попереднiй кредитор не мав можливості забезпечити дотримання процесуальних строків з об`єктивних причин, що не залежали від нього, з огляду на припинення його діяльності рішеннями державних органів.

Саме процедурою ліквідації банку, якою припинено основну діяльність банку, змінено весь склад керівництва, закрито територіальні відділення банку та звільнено відповідальних за супровід судових справ працівників, обумовлено пропущення процесуальних строків.

Перебування ПАТ «КБ «Надра» у процедурі ліквідації в період втрати виконавчого листа та пропущення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, на переконання заявника, є поважною причиною та підставою для поновлення цього строку.

Враховуючи наведене, просить суд:

-замінити стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» у справі №2609/20234/12;

-поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до виконання.

У судове засідання 23.06.2022 сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Заявник просив розглянути заяву без його участі.

Відповідно ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить на наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня 2013 року у справі №2609/20234/12 у задоволені первісного позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2013 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 20/П/08/2006-840 від 15 серпня 2006 року: 8 496,24 доларів США - заборгованість за кредитом; 888,53 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків; 1 077,34 доларів США - заборгованість по сплаті комісії; пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 34 577,77 доларів США та штрафні санкції за порушення умов кредитного договору у розмірі 1 578,50 доларів США, а всього 46 618,37 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 372 620 грн. 63 коп. та судовий збір у розмірі по 1 720 грн. 50 коп. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

На виконання вказаного рішення 07 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано два виконавчі листи № 2-1110/13, які фактично отримані ПАТ «КБ «Надра» за заявами його представників засобами поштового зв`язку 15 жовтня 2015 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року, задоволено заяву ПАТ «КБ «Надра» від 23 лютого 2016 року та поновлено йому строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, виданих Солом`янським районним судом м. Києва на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2020 року ТОВ «ФК «Інвест Хаус» звернулося до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року заяву задоволено частково. Замінено сторону у виконавчих листах у справі №2609/20234/12 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягувача - ПАТ «КБ «Надра`на ТОВ «ФК «Інвест Хаус». При цьому у задоволенні решти вимог заяви про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання відмолено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Заявник посилається на те, що 05.11.2020 між ТОВ "ФК "Інвест Хаус" та Товариством з обмеженою вiдповiдальністю «ФК «ФОРТ» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № Б/Н, згiдно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором №20/п/08/2006-840 від 15.08.2006р., перейшло до ТОВ "ФК ФОРТ".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Зокрема, однією з підстав відповідно до пункту 2 частини четвертої цієї статті є пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» регулює загальні строки виконавчого провадження, а стаття 12 - строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (частина перша статті 11 Закону про виконавче провадження). Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» регулює питання закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження). Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Зазначене підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №2-7763/10.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 2-1110/13 виданого 07 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 20/П/08/2006-840 від 15.08.2006, відсутні. Відповідно до офіційної інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на день подання цієї заяви виконавчі листи стосовно боржників на примусовому виконанні не перебували і доказів на підтвердження їх пред`явлення до виконання заявником не надано.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Що стосується вимоги про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд зазначає наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

За змістом статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на момент видачі виконавчих листів (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, встановленим Законом № 606-XIV, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Частиною першою статті 371 ЦПК України 2004 року було передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Зазначене право стягувача також було закріплено у частині другій статті 24 Закону України № 606-XIV.

Як свідчать матеріали справи, виконавчі листи № 2-1110/13 на виконання рішення суду апеляційної інстанції від 4 грудня 2013 року в частині солідарногостягнення з боржників на користь стягувача заборгованості за кредитним договором були видані районним судом 7 жовтня 2015 року, фактично отримані банком 15 жовтня 2015 року, а ухвалою суду від 4 квітня 2016 року, яка набрала законної сили 8 червня 2016 року, стягувачу було поновлено йому строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 5 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 2 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 1 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Таким чином, з урахуванням поновлення судами стягувачу строку для пред`явлення виконавчих листів № 2-1110/13 до виконання та не спливу вказаного строку станом на час набрання чинності Закону № 1404-VIII, ці виконавчі документи могли бути пред`явлені стягувачем до примусового виконання відносно боржників у строк до 08 червня 2019 року.

Однак, відповідно до офіційної інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на день подання цієї заяви виконавчі листи стосовно боржників на примусовому виконанні не перебували і доказів на підтвердження їх пред`явлення до виконання заявником не надано.

За частиною першою статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З наведеного слідує, що підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Окрім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Заявником не зазначено достатніх підстав та не надано належних доказів, які заважали первісному стягувачу звернутися до державної виконавчої служби чи приватного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого документа у встановлений законом строк після його повалення в судовому порядку, а також не наведено поважні обставини, що не залежали від його волевиявлення і внаслідок яких він пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Встановлено, що первісний стягувач за виконавчими листами - ПАТ «КБ «Надра» на час відступлення прав вимоги 02 березня 2020 року новому кредитору - ТОВ «ФК «Інвест Хаус» втратив право на пред`явлення виконавчих документів до виконання і відомостей про переривання перебігу строку пред`явлення виконавчих листів до виконання матеріали справи не містять.

Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (стаття 514 ЦК України), тобто станом на 02 березня 2020 року, то право на пред`явлення виконавчих листів до виконання не набув (до вирішення питання про поновлення строку) і новий кредитор ТОВ «ФК «Інвест Хаус», який був змінений відповідною ухвалою суду.

Жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, що набрало законної сили, банк не вчиняв і доказів вжиття останнім можливих заходів щодо примусового стягнення заборгованості заявник не надав.

Звертаючись до суду із заявою, ТОВ «ФК «ФОРТ» посилається на запровадження в ПАТ «КБ «Надра» процедури ліквідації як на поважну причину пропуску строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 5 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», того ж дня рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Надра» з 06 лютого 2015 року строком на три місяці, який було продовжено до 05 червня 2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

Отже, процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» було розпочато з 05 червня 2015 року, тоді як строк пред`явлення виконавчих листів до виконання за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» від 23 лютого 2016 року було поновлено в судовому порядку і граничний строк можливості примусового виконання рішення суду збігав 08 червня 2019 року.

Уповноважена особа Фонду після запровадження тимчасової адміністрації (у разі делегування повноважень) набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації.

Одним з основних завдань Фонду є забезпечення збереження активів та документації банку та вжиття всіх передбачених законом заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників банку (стаття 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»)

Враховуючи викладене, запровадження процедури ліквідації банку не може вважатись перешкодою для реалізації прав стягувача на примусове виконання судового рішення, а тому і свідчити про поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 616/4465/12.

Будь-яких інших причин зволікання з примусовим виконанням рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року протягом семи років в заяві ТОВ «ФК ФОРТ» не зазначено і судом не встановлено причин, які би не залежали від волі стягувача та дійсно створювали перешкоди або значно ускладнювали можливість пред`явлення виконавчих листів до виконання у визначений законом строк.

У зв`язку з наведеним, посилання заявника на те, що стягувач не мав можливості пред`явити виконавчі документи до виконання в зв`язку з процедурою ліквідації не є поважними причинами пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки така процедура не позбавляє можливості уповноважену особу звертатись до органів виконавчої служби з заявами про примусове виконання виконавчих листів.

При цьому зазначені посилання заявника є суб`єктивною обставиною для вирішення питання поновлення пропущеного строку та не являються належним доказом того, що перешкоджало уповноваженим представникам банку при достатній турботливості та підконтрольності з боку уповноваженої особи Фонду звернутись до виконавців протягом трьох років з моменту набрання законної сили судовим рішенням про поновлення процесуального строку із заявою щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості та пред`явлення до виконання наявних у нього виконавчих документів.

Отже, питання внутрішньої діяльності ПАТ «КБ «Надра» як юридичної особи, навіть у випадку перебування на стадії ліквідації та кадрових змін не можуть в достатній мірі впливати на вирішення питання поновлення пропущеного строку.

Крім того, заявник вже звертався до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись на аналогічні обставини на підтвердження поважності пропуску зазначеного строку, однак ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року було відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчих листів з цих підстав; ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Таким чином заява ТОВ «ФК Форт», про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк.

Аргументи заявника про те, що ліквідація первісного кредитора (стягувача) із запровадженням тимчасової адміністрації або ліквідації банку, не передбачає процесуальної можливості з пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому наведена обставина також є поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документа є необґрунтованою з огляду на те, що норму пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку із положеннями спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слід розуміти так, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку-боржника, тобто саме коли банк, в якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації, є боржником, а не стягувачем за виконавчим документом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 (провадження № 12-20гс18) зазначено аналогічний за змістом висновок про те, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила аналогічний за змістом висновок, зокрема те, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Наявність норми пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, якщо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку, також не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 910/11908/16.

Наявність норм Конституції України, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення та рішень Європейського суду з прав людини з цього приводу не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі дубліката вказаного виконавчого листа, оскільки строки пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчилися та підстав для поновлення пропущеного строку для його пред`явлення судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК Форт» про заміну сторони (стяшувача) виконавчого провадження його правонаступником та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 512 ЦК України, ст.. 15 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст. 76-81, 259-261, 352-355, 433, 442, п.п. 17.4 п. 17 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФОРТ» про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.А. Усатова