Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/382/22
Провадження по справі № 2/514/229/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.,

при секретарі Георгієвій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на її користь згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 08 серпня 2017 року та стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, з подальшою індексацією, до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час вони спільно не проживають, шлюб між ними розірваний на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 08 серпня 2017 року.

Крім цього, рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 08 серпня 2017 року було збільшено розмір аліментів та з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 17.07.2017 року до досягнення дітьми повноліття.

На теперішній час суми раніше визначених аліментів не вистачає на утримання дітей, оскільки розмір витрат на утримання дітей значно збільшився, а матеріальне становище відповідача суттєво поліпшилося, а тому, як вважає позивач, він в змозі надавати матеріальну допомогу в більшому розмірі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, в якій зазначили, що підтримують позовні вимоги та просять розглянути справу за їх відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява, в якій вони просять справу розглянути за їх відсутністю. Надали письмові пояснення (а.с. 54-55) відповідно до яких зазначив, що на даний час він не працює за станом здоров`я. Майже три останні роки він хворіє остеохондрозом хребта. При медичному обстеженні МСЕК в листопаді 2020 року йому було поставлено діагноз анкулозуючий спондилоартрит, центральна форма, рентгенологічна стадія Ш, остеохондроз хребта, хронічна торакоалгія та активний туберкульоз легень та тривалий час перебував на диспансерному обліку та у зв`язку з ліквідацією протитуберкульозних диспансерів отримував лікування амбулаторно в КНП ООЦСЗХ» ООР Арцизькому міжрайонному проти туберкульозному кабінеті з приводу активного туберкульозу легень.

З грудня місяця 2020 року та до липня 2021 року йому було заборонено працювати оскільки його хвороба була небезпечна для оточуючих, а пандемія на КОВІД була небезпечна для нього особисто. Вийти на роботу йому дозволили лише після повного одужання. В цей період у нього були відсутні будь які доходи, а сам він перебував на утриманні своєї мами та дружини. Зазначені обставини підтверджуються відомостями про доходи за 2020 та 2021 роки, які надані Державною податковою інспекцією 20.06.2022 за № 1528-22-00540.

На даний час (27.06.2022) відповідачу встановлено другу групу інвалідності загального захворювання. З 27.06.2022 йому було УСЗН призначено державну допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам, в розмірі 2100 грн. Зазначені обставини підтверджуються копією Довідки МСЕК від 27.06.2022 та оригіналом повідомлення УПСЗН про розмір Державної соціальної допомоги.

Тож, його матеріальний стан з часу останнього збільшення розміру аліментів не тільки не покращився (за ствердженням позивачки), а навпаки значно погіршився. Рухоме та нерухоме майно у його власності не перебуває, що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно та державного реєстру Іпотек від 21.06.2022 № 303169486.

Аліменти на дітей відповідачем сплачуються в мінімальному розмірі (50% прожиткового мінімуму на кожну дитину) з урахуванням його фінансових можливостей та стану здоров`я. Періодично виникаючі заборгованості по аліментам ним поступово гасяться.

На даний час відповідач за станом здоров`я не працює, а лише отримує Державну соціальну допомогу.

За таких обставин виплати аліментів в розмірі більшому ніж мінімальний розмір аліментів, відповідач не має можливості.

Вважає, що сума аліментів, визначена судом відповідно до рішення від 08.08.2017 р., в розмірі 1 000 грн. на кожну дитину є справедливою та достатньою, а також з позовної заяви не вбачається жодного доказу зміни його матеріального стану. Просили відмовити у задоволенні позову.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України).

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області (а.с.11) та ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17 січня 2012 року виконавчим комітетом Березинської селищної ради Тарутинського району Одеській області (а.с.12).

08 серпня 2017 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено рішення №514/840/17, яким шлюб зареєстрований 18 лютого 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області за актовим записом №10 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.10).

На підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області у справі №514/839/17 від 08 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів був виданий виконавчий лист відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24.12.2014 року та стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 17.07.2017 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13-14).

Згідно довідки, наданої Богданівським старостинським округом Бородінської селищної ради №91 від 28.03.2022 року вбачається, що діти мешкають з позивачем та перебувають на її утриманні (а.с. 18).

Окрім, отриманих від відповідача аліментів позивач іншого доходу немає, офіційно не працевлаштована (а.с. 20).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах здійсненого старшим державним виконавцем Тарутинського відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міндовою Т.І., встановлено, що заборгованість відповідача із сплати аліментів станом на 31.01.2022 року становить 29169,85 грн. (а.с. 15-17).

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька, посилаючись на те, що у відповідача покращилось матеріальне становище.

Проте суд вважає,що позовні вимоги ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №530408 ОСОБА_2 є інвалідом 2-ої групи, загальне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01 липня 2023 року (а.с. 56). Окрім отримання державної соціальної допомоги, що підтверджується повідомленням з УПСЗН про розмір державної соціальної допомоги ОСОБА_2 (а.с. 55а) іншого доходу немає, рухоме та нерухоме майно у власності відповідача ОСОБА_2 не перебуває, що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно та державного реєстру Іпотек від 21.06.2022 № 303169486 (а.с. 58-59), а також згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела /суми виплачених доходів та утримання податків станом на 20.06.2022 року видно, що у відповідача ОСОБА_2 відсутні доходи за 2021 рік, що вказує на протележність зазначеним обставинам у позовій заяві щодо поліпшення матеріального стану відповідача ОСОБА_2 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Частина 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27 лютого 1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга зазначеної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, статті 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, статті 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд враховує твердження позивачки стосовно потреб дітей, що, своєю чергою, тягне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, та знаходиться на її утриманні.

Проте, доводи позивачки щодо покращення матеріального стану відповідача, який отримує «добру зарплатню» не підтверджено жодними доказами та не долучено докази істотного погіршення свого матеріального становища.

Отже, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту погіршення її матеріального стану, як і не надано доказів зміни матеріального стану відповідача та можливості сплачувати ним аліменти у визначеному нею розмірі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову позивачки про зміну розміру аліментів та способу стягнення аліментів, оскільки позивачкою не доведені зміни матеріального стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші передбачені Сімейним кодексом України випадки, в тому числі працевлаштування відповідача, а також його спроможності сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, що було б підставою для зміни способу стягнення та розміру аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду.

Суд звертає увагу сторін, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір, а в задоволенні позову відмовлено, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 8, 141, 150, 180, 182, 183, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 193, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева