ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-747/11 Головуючий суддя І інстанції Аркатова К.В.
Провадження № 22-ц/818/3539/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яцина В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Раілка Сергія Вікторовича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2022 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, та

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, що встановлене постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 року у справі № 2-747/11 на строк до виконання зобов`язань за судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні № 63697064.

Заява мотивована тим, що в провадженні приватного виконавця Харківського виконавчого округу Бабенко Д.А. перебуває виконавче провадження про стягнення з нього грошових коштів на користь ТОВ Фінансова компанія Форінт. Постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 18.05.2021 року, тимчасово обмежено його у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, зазначив, що про існування виконавчого провадження дізнався у березні 2021 року після надходження повідомлення приватного виконавця на адресу ПрАТ МЖК Інтернаціоналіст, де він працює керівником. Він не мав об`єктивної можливості погасити заборгованість через відсутність нерухомого майна, грошових коштів на рахунках, інших майнових активів. Однак, стягнення за виконавчим листом № 2-747/11 на підставі постанови приватного виконавця звернуто на його заробітну плату. Таким чином, після ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження, ним здійснювалося щомісячне часткове відрахування із заробітної плати на погашення заборгованості.

Вказує, що моменту введення воєнного стану ПрАТ МЖК Інтернаціоналіст фактично призупинено діяльність та трудові відносини, тобто ним втрачене єдине джерело доходу у вигляді заробітної плати.

Зазначає, що ним укладено строковий трудовий договір з ЗАТ Классіка Орека, юридичною особою за законодавством Королівства Іспанії, яке займається розміщенням у хостелах та гостьових будинках. Відповідно до укладеного договору він зобов`язався з 01.08.2022 року виконувати трудові обов`язки рецепціоніста, отримувати заробітну плати та частину доходу звертати на погашення заборгованості за рішенням суду. Також, вказав, що ухвалою суду від 16.12.2021 року скасовано за нововиявленими обставинами рішення суду від 09.10.2013 року, а тому рішення суду, за яким видані виконавчі листи та здійснюється виконавче провадження, скасоване.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 липня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Раілка С.В. звернувся з апеляційною скаргою, та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, та задовольнити його заяву та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, встановлене постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що боржник не мав наміру ухилятись від виконання судового рішення та продовжував здійснювати часткове погашення заборгованості за виконавчим документом i після встановлення боржнику постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 р. тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, що підтверджено наданими квитанціями про сплату боргу.

Зазначає, що дію трудового договору з ним було призупинено, заробітна плата не сплачувалась та не нараховувалась у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Вказує, що боржник з об`єктивних причин втратив єдине джерело доходу, не зміг продовжувати подальше часткове погашення за виконавчим документом, проте наведені обставини не були належним чином досліджені та не були враховані під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Згідно долучених до заяви про скасування тимчасового обмеження документів ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір з ЗАТ «Классіка Орека», згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язався з 01.08.2022р. виконувати трудові обов`язки місце роботи розташовано в м.Льорет-де-Мар, Іспанія.

Вказує, що зазначені доходи, що могли бути отримані боржником у вигляді заробітної плати могли б спрямовуватись ОСОБА_1 на часткове погашення заборгованості за виконавчим листом №92-747/11, проте він не може виїхати за кордон для працевлаштування з огляду на наявність обмеження у пpаві виїзду за межі України.

Окрім цього зазначає, що нi заявник, нi його представник не були належним чином повідомлені про дату, час i місце судового розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження хоча відповідно до приписів ч.6 ст.441 ЦПК України розгляд заяви обов`язково здійснюється в судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «ФК «Форінт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що за відкрити даними ОСОБА_1 є власником та керівником підприємства ЗАТ «Классіка Орека», яке зареєстровано у Іспанії, і за трудовим договором з цим підприємством сам себе взяв на роботу рецепціоністом , що вказує на відсутність бажання ОСОБА_1 виконувати рішення суду, а говорить про його намагання маніпулювати правами та ігнорувати свої обов`язки.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвала суду мотивована тим, що боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаним про стягнення з нього заборгованості, не вчиняє дій щодо виконання судового рішення, що виконання боргових зобов`язань не підтверджено належними доказами, фінансових документів боржником надано не було, не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду.

За зазначених обставин, суд першої інстанції вважав, що підстави для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні №63697064.

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України, суд може застосувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Бурдов протии Росії» від 07 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система права держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

У справі «SoeringvsUK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Частина 5 статі 441 ЦПК України передбачає, що суд наділений повноваженнями вирішити питання щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому, стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Звертаючись до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржник повинен довести факт зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 2-747/11, апеляційне провадження № 22-ц/818/4445/21 було задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , та тимчасово обмежено його у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні №63697064.

При цьому судом у згаданій постанові судом апеляційної інстанції були встановлені наступні обставини, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиціальний характер по цій справі.

На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. знаходиться виконавче провадження №63697064 з примусового виконання виконавчого листа №2-747/11, виданого 31 березня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суми заборгованості за генеральною кредитною угодою на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»:

за кредитним договором № 010-2/07-01-0421-08 від 12 травня 2008 року в сумі 659 240,59 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 476 254,17 доларів США, сума заборгованості за відсотками 182 986,42 доларів США;

за кредитним договором № 010-2/07-01-0422-08 від 12 травня 2008 року в сумі 118 266,07 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 86 165,77 доларів США, сума заборгованості за відсотками 32 100,30 доларів США;

за кредитним договором № 010/2/07-01-0811-08 від 31 жовтня 2008 року в сумі 1 527 311,31 гривень, де сума заборгованості за кредитом 986 461,30 гривень та сума заборгованості за відсотками 540 850,01 гривень;

за кредитним договором № 010-2/07-0812-08 від 31 жовтня 2008 року в сумі 473 688,15 гривень, де сума заборгованості за кредитом 312 243,74 гривень ,сума заборгованості за відсотками 161 444,41 гривень, а всього у сумі 8 215 610,20 гривень (вісім мільйонів двісті п`ятнадцять тисяч шістсот десять гривень 20 коп.).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року у справі №2-747/11 змінено стягувача на ТОВ «ФК «Форінт».

Всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку заявник ОСОБА_1 не надав до суду першої та апеляційної інстанції доказів про те, що після обмеження його права пересування поза межі кордонів України згаданим судовим рішенням він виконував вищевказане рішення суду, яке перебуває на примусовому виконанні. Наявні у справі дві квитанції про сплату 241,50 + 241,50 грн = 483 грн. в рахунок його виконання датовані 27 серпня 2021 та 09 вересня 2021 року, тобто до обмеження його права пересування судом та за своїм розміром не є значними у порівнянні як з сумою боргу, так і з фінансовими можливостями боржника, наявність яких можна обґрунтовано припусти з урахуванням того, що згідно з декларацією боржника він є власником бізнесу у низці господарчих товариств, підприємств та фірм в Україні (а.с. 7).

Крім того, відповідно до інформації, яка міститься у наданих стягувачем ТОВ «Фінансова компанія Форінт» до суду апеляційної інстанції витягів з Офіційних вісників торгового реєстру Іспанії за №№ 258767, 216864 ОСОБА_4 був станом на 22 червня 2017 року співкерівником, а з 15.09.2019 став одноосібним керівником директором, чия адміністративна посада є оплачуваною, у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Класік ріелті консалтинг» («Klasic realty consulting») (а.с. 176, 182). Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки у справі відсутні відомості про повідомлення стягувача про судове засідання, що відповідно до ч. 6 ст. 441 ЦПК України є обов`язковим, колегія суддів вважає, що такі процесуальні порушення мають бути виправлені шляхом надання стягувачу можливості надати нові докази, які підлягають оцінці судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими вищевказаними доказами відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Тому доводи скарги про те, що боржник внаслідок припинення діяльності МЖК «Інтернаціоналіст», де він працює директором, втратив єдине джерело свого доходу, та що єдина у нього можливість отримувати дохід на підставі строкового трудового договову з ЗАТ «Классіка Орека», згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язався з 01.08.2022р. виконувати трудові обов`язки місце роботи розташовано в м.Льорет-де-Мар, Іспанія, - спростовуються вищевказаними обставинами про наявність у нього інших джерел доходу, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 на свою користь зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність на тепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Як вбачається із справи, вирішуючи заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у прав виїзду за межі України, суд правильно виходив із положень ч. 5 статі 441 ЦПК України, диспозиція якої передбачає, що суд наділений повноваженнями вирішити питання щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника, яка у даному випадку не відповідає критерію належного підтвердження цих мотивів, що у даних випадках є обов`язковим.

Наведені заявником ОСОБА_1 на обгрунтування заяви мотиви для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України належним чином не доведені, а висновки суду з цього приводу є законними і належним чином обгрунтовані, доводи скарги не знайшли свого повного підтвердження по суті заявленої вимоги про скасування обмеження.

Відповідно до ч.6 ст.441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Проте, розгляд справи без повідомлення апелянта заявника ОСОБА_5 є порушенням вказаної норми ч. 6 ст. 441 ЦПК України і наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження. В матеріалах справи відсутні документи на підтвердження повідомлення судом заявника або його представника про судове засідання, коли була розглянута його відповідна заява, що є передбаченою п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

З огляду на зазначене та керуючись п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності заявника, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою.

Разом з тим, вищевказані обставини справи та наведене правове обґрунтування не надають суду апеляційної інстанції законних, передбачених у ст. 441 ЦПК України, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тому в цій частині його скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Раілка Сергія Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2022 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає

Повне судове рішення виготовлено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.