Постанова

Іменем України

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 707/2872/20

провадження № 61-5492св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 , Державний кадастровий реєстратор міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць Марина Іванівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Державний реєстратор Першої черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської Області Починок Юлія Вадимівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2022 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г.,

Василенко Л. І., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 , державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць М. І., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, державного реєстратора Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Ю. В. про визнання незаконними правових актів органу державної влади, визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та права власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок.

Позов обґрунтовував тим, що на підставі укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Зем-Ресурс» (далі - ТОВ «Укр-Зем-Ресурс», товариство) договору на виконання робіт із землеустрою, товариство виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 13 га для ведення городництва, розташованої в адміністративних межах Білозірської сільської ради. Після виготовлення вказаного проекту йому стало відомо, що зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

від 20 квітня 2016 року № 23-3125/14/16-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 13 га в оренду ОСОБА_2 , та надано йому в оренду зазначену земельну ділянку строком на 7 років, в тому числі ріллю площею 13 га, кадастровий номер :01:006:0297, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення фермерського господарства.

20 квітня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області та ОСОБА_2 укладений договір оренди землі.

Надалі земельна ділянка площею 13 га, кадастровий номер :01:006:0297 поділена на 7 земельних ділянок, цільове призначення, для ведення особистого селянського господарства, з яких одна земельна ділянка площею 1,8574 га - ОСОБА_3 , а інші шість площею по 1,8571 га на користь: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 розробили проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок: площею по 1,8574 га, кадастровий номер :01:001:0300, та площею 1,8571 га, кадастрові номери: :01:001:0301,:01:001:0302,:01:001:0303,:01:001:0304, :01:001:0305, :01:001:0306, утворених шляхом поділу земельної ділянки площею 13 га, кадастровий номер :01:001:0297.

Відповідними наказами Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області зазначені земельні ділянки передано у власність відповідачів.

09 листопада 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0303.

16 січня 2019 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0305.

Посилаючись на те, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області неправомірно передало в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку площею 13 га, кадастровий номер :01:001:0297 (спірна земельна ділянка), що надалі призвело до її неправомірного поділу на сім окремих частин та вибуття їх з державної власності на користь фізичних осіб, чим порушено його право на отримання спірної земельної ділянки в оренду, позивач просив:

1) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 20 квітня 2016 року № 23-3125/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення громадянину ОСОБА_2 »;

2) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 13,0000 га, кадастровий номер :01:001:0297, укладений між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області;

3) визнати неправомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу

Починок Ю. В. , індексний номер: 29569448 від 12 травня 2016 року;

4) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 23-6886/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_3 »;

5) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 23-6880/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_4 »;

6) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 23-6883/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_5 »;

7) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 23-6884/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_6 »;

8) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 23-6882/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_8 »;

9) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 23-6870/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_9 »;

10) визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 23-6868/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_11 »;

11) скасувати відомості у Державному земельному кадастрі про земельні ділянки:

- кадастровий номер :01:001:0300;

- кадастровий номер :01:001:0301;

- кадастровий номер :01:001:0302;

- кадастровий номер :01:001:0303;

- кадастровий номер :01:001:0304;

- кадастровий номер :01:001:0305;

- кадастровий номер :01:001:0306;

12) зобов`язати державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області Заєць М. І. здійснити запис у поземельній книзі про скасування кадастрових номерів:

- кадастровий номер :01:001:0300;

- кадастровий номер :01:001:0301;

- кадастровий номер :01:001:0302;

- кадастровий номер :01:001:0303;

- кадастровий номер :01:001:0304;

- кадастровий номер :01:001:0305;

- кадастровий номер :01:001:0306;

13) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті державним реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Ю. В. від 06 вересня 2017 року за номерами: 36945966, 36945794, 36945840, 36946031, 36945878;

14) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09 листопада 2017 року

№ 1-3292 земельної ділянки площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0303, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

15) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті державним реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Ю. В. від 09 листопада 2019 року, індексний номер: 38039660;

15) визнати недійсним договір купівлі продажу від 16 січня 2019 року

№ 1-75 земельної ділянки площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0305, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ;

16) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті державним реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Починок Ю. В. від 16 січня 2019 року, індексний номер: 45079202;

17) зобов`язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 1,8574 га, кадастровий номер :01:001:0300, до державної власності;

18) зобов`язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0301, до державної власності;

19) зобов`язати ОСОБА_5 повернути земельну ділянку площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0302, до державної власності;

20) зобов`язати ОСОБА_7 повернути земельну ділянку площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0303, до державної власності;

21) зобов`язати ОСОБА_8 повернути земельну ділянку площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0304, до державної власності;

22) зобов`язати ОСОБА_7 повернути земельну ділянку площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0305, до державної власності;

23) зобов`язати ОСОБА_10 повернути земельну ділянку площею 1,8571 га, кадастровий номер :01:001:0306, до державної власності.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня

2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Г від 20 квітня 2016 року

№ 23-3125/14-16-С не є правовстановлюючим документом, а отже, заявлена позивачем вимога про визнання його незаконним не відповідає належному способу захисту.

Суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області виникли правовідносини спрямовані на набуття вказаними громадянами права користування земельною ділянкою на умовах оренди та урахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 жовтня

2018 року у справі № 380/624/16 про те, що рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності на земельну ділянку чи користування нею. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл здійснити певні дії на землі, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надання ОСОБА_12 згоди на розроблення технічної документації не свідчить про надання йому цієї земельної ділянки в користування, а тому оспорюванні ним накази Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2017 року

№ 23-6886/14-17-СГ, № 23-6880/14-17-СГ, № 23-6883/14-17-СГ,

№ 23-6884/14-17-СГ, №23-6882/14-17-СГ, № 23-6870/14-17-СГ,

№ 23-6868/14-17-СГ не можуть порушувати прав позивача, яких він не набув.Інші, позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання незаконними наказів про передачу у власність відповідачам земельних ділянок, а тому такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2022 року скасовано рішення Черкаського районного суду Черкаської області

від 13 січня 2022 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито. Роз`яснено, що розгляд справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Зазначений висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 листопада 2019 року у справі

№ 823/1984/16.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження набуття

ОСОБА_1 права власності або права користування (оренди)

спірною земельною ділянкою площею 13 га, кадастровий номер :01:001:0297. Виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку є одним із етапів процесу отримання права власності чи права користування земельною ділянкою та не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі проект не є правовстановлюючим актом. А тому, правовідносини, пов`язані з виготовленням та реалізацією такого проекту, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення»від 20 квітня 2016 року № 23-3125/14-16-СГ, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Інші позовні вимоги є похідними, а тому їх розгляд є передчасним.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У червні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна

скарга ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду

від 18 травня 2022 року, у якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами касаційного оскарження судового рішення, заявник зазначає:

- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не урахував висновків викладених

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц;

- пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України - суд апеляційної інстанції не дослідив зібраних у справі доказів;

- суд апеляційної інстанції безпідставно закрив провадження у справі у зв`язку з тим, що зазначений спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки позов стосувався набуття речового права на земельну ділянку, а отже є приватноправовим і підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2022 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів пункту 1 частини другої статті 389 та пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України., та витребувано матеріали справи.

Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 28 липня 2022 року.

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, який колегія суддів не бере до уваги при вирішенні касаційної скарги у зв`язку з не наданням доказів про направлення його копії на адресу інших учасників справи.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За правилами частин шостої, сьомої і десятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, наведеними нормами права встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Так, у постановах від 21 березня 2018 року (справа № 536/233/16-ц), 24 квітня 2018 року (справа № 401/2400/16-ц), 30 травня 2018 року (справа № 826/5737/16), 19 червня 2018 року (справа

№ 922/864/17) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 605/567/17 зазначено, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

У справі, що переглядається, судами встановлено, що на підставі наказу Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області від 20 квітня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення», того ж дня, між Головним Управлінням Держгеокадастру у Черкаській області та

ОСОБА_2 укладений договір оренди землі. Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно

від 17 травня 2016 року № 59182407 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 травня 2016 року № 29568249 нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки :01:001:0297 за ОСОБА_2 .

Надалі земельна ділянка площею 13 га, кадастровий номер :01:006:0297 поділена на 7 земельних ділянок, цільове призначення, для ведення особистого селянського господарства, з яких одна земельна ділянка площею 1,8574 га перейшла у власність - ОСОБА_3 , а інші шість площею по 1,8571 га у власність: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Тобто, в результаті прийняття Головним Управлінням Держгеокадастру у Черкаській області оспорюваних позивачем рішень, відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 набули речові права на спірну земельну ділянку, що дає підстави для висновку, що зазначений спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі № 823/1984/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції хоча й послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові

від 13 листопада 2019 року у справі № 823/1984/16, однак його не урахував, оскільки належно не дослідив зміст заявлених вимог, характер спірних правовідносин та природу порушеного права позивача, а тому дійшов помилкового висновку про те, що зазначений спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Зокрема зміст позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до порушення його права на отримання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в користування в порядку передбаченому статтями 123, 124 ЗК України, внаслідок порушення якого спірна земельна ділянка, на переконання позивача, була передана ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі неправомірно, а в подальшому була поділена на 7 окремих земельних ділянок та передана у власність відповідачів.

Оскаржуючи неправомірність наказів ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 , а в подальшому наказів цього органу управління про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність інших відповідачів, позивач заявив вимоги про визнання недійсними договору оренди спірної земельної ділянки, укладеної між ОСОБА_2 та ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, визнання неправомірним рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих державними реєстраторами, скасування відомостей у Державному земельному кадастрі щодо спірних земельних ділянок, догорів купівлі-продажу та зобов`язання відповідачів повернути спірні земельні ділянки до державної власності.

Зміст зазначених вимог дає підстави вважати, що зазначений спір стосується приватноправових відносин, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В контексті наведеного, суд апеляційної інстанції не урахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові

від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) про те, що вимога про визнання наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання в користування земельної ділянки громадянину ОСОБА_13 не є належним способом захисту, оскільки такий наказ не є правовстановлючим документом, а спір в частині державної реєстрації права оренди відповідача ОСОБА_13 є спором між позивачем і відповідачем ОСОБА_13 , оскільки саме реєстрація права останнього порушує інтерес позивача, який також претендує на одержання спірної земельної ділянки в оренду. Отже, відповідачі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та Шепетівська РДА Хмельницької області є неналежними відповідачами в частині цієї позовної вимоги (пункти 88, 90).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зробила висновок, що оскільки оспорюваний позивачем договір оренди, укладений між ГУ Держземагенства у Хмельницькій області та громадянином ОСОБА_13 без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельної ділянки державної власності, то відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України він є нікчемним, а тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача (пункти 85, 86).

Велика Палата Верховного Суду також не погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовна вимога до відповідача Д. спрямована на скасування державної реєстрації права оренди відповідача ОСОБА_13 , не може бути задоволена, оскільки у спірних правовідносинах права та інтереси позивача Ф. не порушені. Зазначила, що позивач, який претендує на одержання спірної земельної ділянки в оренду, вправі вимагати проведення земельних торгів щодо укладення договору оренди спірної земельної ділянки державної власності, але наявність державної реєстрації права оренди відповідача ОСОБА_13 створює перешкоди в реалізації його законного інтересу (пункти 92, 93).

Крім того, суд апеляційної інстанції помилково послався на висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня

2018 року у справі № 380/624/16-ц про те, що спір, як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим, оскільки фактичні обставини та суб`єктний склад учасників цієї справи є відмінними від обставин, встановлених судами у справі, що переглядається.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що зазначений спір є публічно-правовим, а тому він підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи, що постанова Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2022 року про закриття провадження у справі, ухвалена з порушенням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції .

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко