КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9330/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022року місто Київ

справа № 755/2360/22

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року про повернення зустрічної позовної заяви, постановлену під головуванням судді Гаврилової О.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року включно в розмірі 14046,65 грн., з яких: основний борг - 12497,70 грн.; 3% річних від простроченої суми - 336,71 грн.; інфляційні втрати - 1182,24 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до рішення правління АТ КХ «Київміськбуд» №199 від 05 жовтня 2005 року та АВІЗО №293 від 27 квітня 2006 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 переданий на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова».

Вказував, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 у вищезазначеному багатоквартирному будинку на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 2006 року.

Зазначав, що утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У будинку, зокрема і квартирі АДРЕСА_2 , позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги.

Посилався на те, що оскільки відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, чим спричиняє позивачу збитки, а тоому у останнього за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року утворилась заборгованість перед ТОВ «Новобудова».

29 червня 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою ТОВ «Новобудова», в якій просив:

визнати недійсним протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 червня 2016 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 грудня 2019 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір 14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений між ТОВ «Новобудова» та співвласникамибагатоквартирного будинку14-Б.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що договір, який є колективним договором, не може вважатися дійсним, оскільки був укладений ТОВ «Новобудова» за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку14-Б щодо укладення договору з ТОВ «Новобудова» на умовах, на яких він підписаний уповноваженими особами співвласників, а особи, які підписали його від імені співвласників, не були в такому складі обрані відповідно до п.3 ч.2 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» уповноваженими особами співвласників, тобто не мали повноважень підписувати договір від імені всіх співвласників.

Вказував, що у протоколах зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09 червня 2016 року та 09 грудня 2019 року за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 було виявлено підроблення підписів співвласників будинку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що правовідносини між сторонами, як вказано у зустрічній позовній заяві, виникли на підставі колективного договору №14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеному між ТОВ «Новобудова» і співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , зокрема, заборгованість за житлово-комунальні послуги (а саме за послугу з управління багатоквартирним будинком), стягнення якої є вимогою позивача у первісному позові, розрахована на підставі договору.

Вказував, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за своєю правовою природою є колективним договором, він підписується від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників, а, отже, зобов`язання за таким колективним договором, яким є вказаний договір, перебувають у прямій залежності від наявності визначених законодавством повноважень у осіб, які його підписали.

Вважає, що правовідносини між ТОВ «Новобудова» та ним не можуть розглядатися без повного з`ясування судом обставин, що стосуються наявності таких повноважень, а отже дійсності договору.

17 жовтня 2022 року від ТОВ «Новобудова» до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред'явлення зустрічного позову є взаємопов'язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об'єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв'язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв'язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв'язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Таким чином, зі змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов'язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

За змістом даної норми однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів.

Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об'єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

У п.21 постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №904/6157/19 вказано, що взаємна пов'язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов'язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов'язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб'єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного позову ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Новобудова» є визнання недійсними протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Отже, вимоги за первісним та зустрічним позовами є різними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін спору, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, тобто не є однорідними.

При цьому, задоволення зустрічного позову про визнання недійсними протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком не виключатиме повністю або часткове задоволення первісного позову про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати, а також не доводить відсутність у позивача матеріально-правових підстав на задоволення первісного позову.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення зустрічного позову заявнику, оскільки об'єднання вищевказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, адже позови містять різний предмет, зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що обидва позови взаємопов'язані, виникли з одних і тих же правовідносин, мають спільні докази (договір 14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку14-Б), в зв'язку з чим є підстави для спільного розгляду обох позовів, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року про повернення зустрічної позовної заяви, судом першої інстанції у даній справі ухвалено рішення від 03 серпня 2022 року, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2020 року по 01 січня 2022 року в розмірі 12497,70 грн., інфляційні втрати за період з 01 березня 2020 року по 16 березня 2020 року в розмірі 5,29 грн., 3% річних за період з 01 березня 2020 року по 16 березня 2020 року - 0,87 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

А відтак, відповідач ОСОБА_1 має право на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: