Постанова

Іменем України

27 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 161/13887/20

провадження № 61-3588св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв», ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 березня 2022 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимоги про забезпечення позову та рішень судів

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» (далі - ТОВ «Кріс-Віт Україна», товариство) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» (далі - ТОВ «Україна-Баїв»), ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

На обґрунтування позову посилалося на те, що 30 квітня 2010 року між ТОВ «Кріс-Віт Україна» та ОСОБА_1 укладений договір оренди, відповідно до умов якого позивач взяв в оренду земельну ділянку строком на 10 років, розташовану у с. Одеради Луцького району, загальною площею 3,1073 га, кадастровий номер :04:000:1339. Зазначена земельна ділянка перебувала у користуванні позивача.

На початку 2016 року товариству стало відомо, що 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Україна-Баїв» ще один договір оренди цієї ж земельної ділянки, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості користуватися нею та здійснювати свою основну господарську діяльність.

За 2016-2017 роки він зазнав збитків у формі упущеної вигоди у розмірі 18 784,39 грн, що підтверджується відповідним висновком судового експерта.

З урахуванням наведеного просив стягнути з відповідачів солідарно 18 784,39 грн у рахунок відшкодування збитків.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кріс-Віт Україна» збитки у розмірі 18 784,39 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні позову ТОВ «Кріс-Віт Україна» до ТОВ «Україна-Баїв» про відшкодування збитків відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд встановив склад цивільного правопорушення (делікту), а саме факт наявності шкоди у формі упущеної вигоди, її розмір, протиправність дій відповідачки ОСОБА_1 , причинний зв`язок між шкодою та протиправними діями, а також її вину, тому є підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача збитків у формі упущеної вигоди у розмірі 18 784,39 грн.

Водночас у матеріалах справи немає достатніх доказів на підтвердження винних дій ТОВ «Україна-Баїв», його однозначної обізнаності у тому, що спірна земельна ділянка на момент укладення повторного договору оренди вже перебувала в оренді ТОВ «Кріс-Віт Україна», тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову до ТОВ «Україна-Баїв».

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кріс-Віт Україна» 3 000,00 грн на відшкодування понесених судових витрат з надання професійної правничої допомоги.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій посилалася на те, що вона не отримувала повного тексу рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з тих мотивів, що наведені заявницею причини пропуску апеляційного строку є неповажними.

Заявниці запропоновано навести інші поважні причини пропущення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 21 березня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 22 лютого 2022 року заявниця отримала копію ухвали Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху, проте у визначений судом строк не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме: не навела інших поважних причин пропуску строку та не надала доказів на їх підтвердження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг і позиції інших учасників

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона та її представник не отримували копію рішення суду першої інстанції. У матеріалах справи немає доказів направлення судом першої інстанції повного судового рішення учасникам справи, а тому відповідно до частини другої статті 354 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вона має право на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема: статей 81, 127, 272, 354 ЦПК України.

У червні 2022 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ТОВ «Кріс-Віт Україна» просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

На обґрунтування відзиву посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявниця у наданий судом апеляційної інстанції строк не навела поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 389 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, в тому числі ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною четвертою статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку судам необхідно враховувати те, що поважними є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву (скаргу) у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює усю сукупність обставин, надаючи відповідну оцінку.

Таким чином, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати вмотивовані підстави.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії), № 11681/85).

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06).

У справах «Osman v. the United Kingdom» (Осман проти Сполученого Королівства) від 28 жовтня 1998 року та «Kreuz v. Poland» (Креуз проти Польщі) від 19 червня 2001 року ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам ОСОБА_1 щодо наведених нею підстав для поновлення процесуального строку на оскарження рішення суду першої інстанції та визнав їх неповажними. Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що 10 листопада 2021 року під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення суду першої інстанції у судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_1 - адвокат Усаченко М. О., а тому суд апеляційної інстанції відхилив посилання заявниці на недодержання положень частини другої статті 354 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції зазначив, що заявниця у визначений судом строк не усунула недоліки апеляційної скарги та не навела інших поважних причин пропуску строку, не надала доказів на їх підтвердження.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Посилання заявниці на те, що вона та її представник не отримували повного тексу судового рішення, суд не бере до уваги, оскільки за змістом статті 354 ЦПК України початок перебігу строку на апеляційне оскарження рішення, пов`язується з днем проголошення або складення повного судового рішення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Усаченко М. О. був присутній у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року, а у тексті цього рішення зазначено, що його повний текст складено 19 листопада 2021 року.

Водночас заявниця звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 10 листопада 2021 року лише 07 лютого 2022 року.

Також Верховний Суд враховує, що представник ОСОБА_1 - адвокат Усаченко М. О. був присутній у судовому засіданні під час ухвалення додаткового рішення від 03 грудня 2021 року (т. 2, а. с. 207-208), а тому мав можливість отримати повний текст судового рішення у суді першої інстанції.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію заявницею та її представником своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявниця не надала.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії), № 68490/01).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик