Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 626/1700/20-ц

провадження № 61-19838св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Красноградськогорайонного нотаріального округу Харківської області Мошкова Надія Олексіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року у складі судді Рибальченко І. Г. та постанову Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Бурлака І. В., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Мошкова Н. О., про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частини автомобіля Citroen Jumper, державний номер НОМЕР_1 . Крім неї, спадкоємцями за законом після померлого є його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 , маючи матеріальну можливість і, розуміючи свій обов`язок та потребу у догляді свого батька, ухилявся від своїх обов`язків по догляду за ним та його утриманням. Встановлення цього факту усуне відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Відповідач жодного разу не надав допомоги спадкодавцю як повнолітня дитина, допомоги на поховання також не надавав, цікавився лише майном, що залишилось після смерті батька. При цьому ОСОБА_4 належно виконував свій батьківський обов`язок щодо відповідача, від його матері - колишньої дружини померлого жодних претензій до нього не було, зокрема, з позовом про стягнення аліментів тощо до суду не зверталась, а отже, допомога, яку їй надавав колишній чоловік, повністю її задовольняла та дозволяла належним чином утримувати дитину, якою був відповідач. Про ухилення відповідача від утримання батька свідчить те, що він взагалі не цікавився його життям і здоров`ям, хоча і мешкав неподалік.

Посилаючись на викладене, позивач просила встановити факт ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язку щодо утримання свого батька, померлого спадкодавця ОСОБА_4 .

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 10 березня 2021року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що мала місце винна поведінка ОСОБА_2 , який усвідомлював свій обов`язок із утримання батька та мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій, умисно ухилявся від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування. Суд встановив, що відповідач надавав своєму батьку матеріальну допомогу та підтримку в силу своїх можливостей, що не може свідчити про його винну поведінку та свідоме ухилення від виконання встановленого законом обов`язку щодо утримання повнолітніми дітьми своїх непрацездатних батьків.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2021року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не довела, що ОСОБА_4 звертався саме до ОСОБА_2 з проханням про допомогу, догляд та утримання, а останній ухилявся від надання догляду та утримання.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, в якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі вказує на те, що суди, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, посилались на позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), які не є релевантними до цієї справи.

Крім того, в уточненій редакції касаційної скарги заявниця посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) як на підставу касаційного оскарження судового рішення. Зокрема, заявниця зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у правовідносинах, які склалися у справі за її позовом.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва та 1/2 частини автомобіля Citroen Jumper. Довідкою підтверджується, що ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав на АДРЕСА_2 , разом з ним були зареєстровані: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , теща ОСОБА_5 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 липня 2020 року, приватний нотаріус Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Мошкова Н. О. посвідчила, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_4 є: дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 . Спадщина складається з 1/2 частини матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , (незавершеного будівництва). Свідоцтво на право на спадщину на 1/3 частини спадкового майна видано ОСОБА_2 .

Відповідно наданих виписок із медичної документації, лабораторних досліджень, протоколів МРТ-досліджень, результатів аналізів, фіскальних чеків, ОСОБА_4 тривалий час лікувався, на що витрачені за розрахунками позивача 99 490,00 грн.

Довідкою від 05 листопада 2020 року № 28 за підписом завідуючого Комунального підприємства охорони здоров`я «Центральна районна аптека №102» підтверджено, що 19 квітня 2018 року за рецептом на ім`я ОСОБА_4 відпущено Морфіну 2/х 1 мл у кількості 20 ампул ОСОБА_6 .

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_6 є дружинною відповідача ОСОБА_2 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Висновки Верховного суду щодо застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчать, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18)).

У постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20) суд касаційної інстанції зазначив, що підлягають з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) сформульовано висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та, аналізуючи норми права, які регулюють спірні правовідносини, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги, а отже, ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані.

Водночас Верховний Суд враховує, що самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. Відповідно до статті 1224 ЦК України усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Як встановили суди, позивач не навела переконливих доказів на підтвердження нагальної потреби спадкодавця в отриманні допомоги саме відповідача за умови її надання іншими особами, а також, що відповідач мав матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили факт, що ОСОБА_4 потребував допомоги саме ОСОБА_2 та звертався до нього за такою допомогою.

Верховний Суд наголошує, що лише у разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.

ОСОБА_1 не довела обставин для застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України, на які посилалася на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 навмисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані та потребував такої допомоги саме від відповідача.

У касаційній скарзі заявниця вказує на те, що суди, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, посилались на позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), які не є релевантними до цієї справи.

Верховний Суд вважає такі твердження касаційної скарги необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) сформульовано висновок про те, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності (частина п`ята статті 1224 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) сформульовано висновок про те, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК Українимає значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Доводи заявниці, що стали підставою для відкриття касаційного провадження не знайшли своє підтвердження, оскільки, як встановлено, оскаржувані судові рішення за встановлених фактичних обставин справи відповідають наведеним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України.

В уточненій редакції касаційної скарги заявниця зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у правовідносинах, які склалися у справі за її позовом, а саме, що саме позивач має доводити можливість відповідача надавати допомогу спадкодавцю.

Верховний Суд відхиляє ці доводи заявниці, з огляду на те, що саме позивач має довести нагальну потребу спадкодавця в отриманні допомоги відповідача за умови її надання іншими особами, а також, що відповідач мав матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу, але ухилявся від її надання.

Доводи касаційної скарги про те, що ненадання відповідачем допомоги позбавило можливість померлому пройти лікування в Ізраїлі чи Німеччині, оскільки у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були відсутні кошти на лікування померлого ОСОБА_4 за кордоном, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки матеріали справи містять звіт про незалежну оцінку об`єкта незавершеного будівництва, згідно з яким нерухоме майно, співвласником якого був спадкодавець, становить 309 900,00 грн. Згідно зі звітом (актом) про оцінку колісного транспортного засобу від 09 липня 2020 року № 8-1, вартість належного ОСОБА_4 транспортного засобу становить 69 778,45 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний