ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6129/21 Номер провадження 22-ц/814/744/22Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

секретар Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" про захист прав споживача.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в період з липня 2015 по березень 2021 року вона перебувала в договірних відносинах із відповідачем ТОВ «Полтавагаз збут» внаслідок укладення договору шляхом приєднання до публічного договору за заявою споживача.

За умовами вказаного договору, відповідач зобов`язувався постачати позивачу заплановані об`єми газу по відповідним тарифам. Позивач сумлінно виконувала свої зобов`язання по оплаті за постачання газу.

Згідно Постанови НКРЕКП від 11.06.2015 № 1734 відповідач отримав ліцензію на право постачання газу терміном дії з 01 липня 2015 року по 30 червня 2020 року.

Дія ліцензії закінчилася 30 червня 2020 року. Але після цього ще 9 місяців відповідач приймав від позивача плату за продукцію, яку їй не постачав.

13 вересня 2021 року позивач направила поштою на адресу відповідача письмову претензію з вимогою повернути їй кошти, сплачені на його рахунок. Але відповідь на це звернення відповідач не надав.

З липня 2020 року відповідач втратив право на постачання газу споживачам, тобто втратив право на реалізацію (продаж) споживачам газу, втратив статус суб`єкта господарювання у сфері постачання газу, але свою діяльність щодо отримання від позивача коштів за неіснуючі послуги не припинив.

Тому позивач просила суд визнати відповідача таким, що порушив її права як споживача на постачання газу від належного за ліцензією постачальника, стягнути на її користь із відповідача грошову суму у розмірі 7465,85 грн., сплачену нею відповідачу за постачання у період з липня 2020 року по березень 2021 року газу, якого вона від нього не отримала.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.01.2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

З рішенням місцевого суду не погодились позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_1 , подавши апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційних скарг посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що місцевим судом зроблено безпідставний висновок про недоведеність позивачем обставин, що мають значення для розгляду справи, зокрема факту зміни постачальника газу. Разом з цим вказують, що суд не взяв до уваги те, що відповідачем не доведено належним чином факту реалізації газу позивачу у спірний період та факту наявності ліцензії на здійснення такого виду діяльності.

У доводах апеляційних скарг просять суд скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 05.01.2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідачем надано відзив на апеляційні скарги, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_2 з липня 2020 року по березень 2021 року здійснила оплату спожитого нею природного газу, що надавався ТОВ «Полтавагаз збут» за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 за період споживання з 01 липня 2020 року по 28 лютого 2021 року.

Вказана обставина підтверджується дублікатами квитанцій КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 11 липня 2020 року (а.с. 2), №0.0..1 від 11 серпня 2020 року (а.с. 2), №0.0..1 від 02 вересня 2020 року (а.с. 2, зворот), №0.0.5.1 від 12 листопада 2020 року (а.с. 3), №0.0..1 від 12 листопада 2020 року (а.с. 3), №0.0..1 від 03 січня 2021 року (а.с. 3, зворот), №0.0..1 від 07 лютого 2021 року (а.с. 3, зворот), №0.0.2.1 від 24 березня 2021 року (а.с. 4).

Звертаючись до суду позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач в спірний період - з липня 2020 року по лютий 2021 року не мав ліцензії на право постачання природного газу, а отже проведені позивачем оплати за спожитий газ отримані відповідачем безпідставно.

Аналогічні доводи викладені позивачем та третьою особою у апеляційних скаргах на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2022 року.

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку про те, що порушення відповідачем прав ОСОБА_2 як споживача не встановлено та не доведено належними доказами, оскільки природний газ їй постачався постачальником, за наявності та на підставі відповідної ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 квітня 2017 року №549.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 11 червня 2015 року №1734 «Про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ТОВ "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ» Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» (, м. Полтава, вул. Володимира Козака, буд. 2 А) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Комсомольськ, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського та Кременчуцького районів Полтавської області та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області) терміном дії з 01 липня 2015 року по 30 червня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року №758 затверджено «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», відповідно до якого ТОВ «Полтавагаз збут» визначено постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям до зміни постачальника природного газу.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 квітня 2017 року №549 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ТОВ «АГРОПРОМГАЗ», ТОВ «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ», ТОВ «ЕНЕРГОПРОМ АЛЬЯНС», ТОВ «ЄВРОНОВА ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ», ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «СОДРУЖЕСТВО», ТОВ «ЕРДГАЗ», ТОВ «ЦГК», ТОВ «ІНВЕСТПРОМГАЗ», ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ», ТОВ «ІНКОРГАЗ», ТОВ «ЕНЕРГО РІТЕЙЛ», ТОВ «ОФІС БІЗНЕС ГРУП», ТОВ «ТЕХНОГАЗІНДУСТРІЯ», ТОВ «СИСТЕМ АКТИВС», КП «ЖИТОМИРМІСЬКГАЗ» ЖИТОМИРСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО СТОЖАРИ, ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ», ТОВ «КРЕМЕНЧУКГАЗ-ПОСТАЧАННЯ», Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» () видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом положень ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд, вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок суду про наявність у відповідача ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України в період з липня 2020 року по березень 2021 року є вірним, оскільки вказані факти доведені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційних скарг щодо сумнівів позивача у приналежності відповідачу газу, який вона споживала у вказаний період ґрунтується на припущеннях, що не допустимо в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України, а отже не заслуговує на увагу суду.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційних скаргах.

Керуючисьст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов