Справа № 297/2461/21
18 квітня 2022 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого МИХАЙЛИШИН В. М., за участю секретаря Мартинишин О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради Закарпатської області в особі служби у справах дітей, центр надання адміністративних послуг Берегівської міської ради Закарпатської області про позбавлення права користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради Закарпатської області в особі служби у справах дітей, ЦНАП Берегівської міської ради Закарпатської області, про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 являється власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Так, у 2017 році на прохання знайомої ОСОБА_3 , позивачка зареєструвала її , її доньку та матір у вищевказаному будинку. При цьому, вказані особи за даною адресою ніколи не проживали. У подальшому, позивачка неодноразово намагалась зв`язатися з відповідачами, щоб ті знялися з місця реєстрації, однак це було безрезультатно. Залишення відповідачів зареєстрованими у вказаному будинку створює перешкоди у здійсненні позивачкою права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, позивачка змушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, сплачуючи такі за відповідачів. Звернутися до відповідачів із проханням знятися з реєстрації місця проживання позивачка не може, оскільки їй невідоме їх місце перебування. Як вказує позивачка, відповідачі не являються членами її сім`ї та не являються наймачами зазначеного житла, оскільки позивачка не укладала із ними договору найму жилого приміщення. Отже, у відповідачів відсутні будь-які правові підстави для користування належним позивачці на праві власності будиноком.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, у самій позовній заяві просила провести розгляд справи без її участі.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання безповажно не з`явились, про місце, дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 18, 25, 26, 27, 34, 35, 36, 37, 38, 47). Відзив на позовну заяву не подали.
Представники третіх осіб на стороні позивача виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області в особі служби у справах дітей та ЦНАП Берегівської міської ради Закарпатської області в підготовче засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, подали заяву про розгляд справи без участі представника.
Крім цього, представник виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області в особі служби у справах дітей подав висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору.
В межах вимог ст. 280 ЦПК України, суд у даній справі на підставі наявних у ній документів ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позаяк, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин і без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не надав заперечення проти такого вирішення справи.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16-17).
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18.03.2022 року підготовче засідання у вказаній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 44-46).
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистомсвогоособистогонемайновогоабомайнового права та інтересу. Способами захистуцивільних прав та інтересівможуть бутиприпиненнядії, яка порушує право.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджаннясвоїммайном.
Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.10.2007 року, житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2007 року (а.с. 7).
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 181 ЦПК України, у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Пояснення третьої особи подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - отримати відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області в особі служби у справах дітей щодо розв`язання спору від 17.03.2022 року за № 127 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Службою у справах дітей проводилось обстеження малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і було встановлено, що ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 за вищевказаною адресою не проживають. Зі слів голови в.о. старости Яношівського старостинського округу вищевказані громадяни з 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають, місце фактичного проживання їх не відоме. У даному випадку ОСОБА_3 не є наймачами або власником будинку, в якому вона разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір`ю ОСОБА_2 зареєстровані (а.с. 40-41).
Цивільним кодексом України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження своїм майном, вимагати усунення перешкод. У даному випадку відповідачі не є наймачами або власниками будинку, в якому вони зареєстровані.
Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали.
Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 не є наймачами або власниками вказаного будинку та добровільно не знялись із реєстрації місця проживання, чим порушують права власника, тому позов є підставним і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 16, 29, 317, 321, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 12, 13,81, 141, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Віталій МИХАЙЛИШИН