25 жовтня 2022 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура Олександра Віцентіївна, про визнання недійсним договору дарування квартири, скасування державної реєстрації права власності та поновлення права власності,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура О.В., в якому просить: визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 16 вересня 2019 року між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Степурою О.В. 16 вересня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за № 1975; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем; поновити за нею право власності на вказану квартиру.
Позовну заяву мотивує тим, що 16 вересня 2019 року між нею та відповідачем було вчинено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Степурою О.В. 16 вересня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за № 1975. Згідно договору вона подарувала відповідачу належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Передумовою звернення до нотаріуса стало те, що вона проживає одна, має невеликі доходу (пенсію), часто хворіє та потребує сторонньої допомоги. У вересні 2019 року до неї звернулася її онука ОСОБА_3 , яка запропонувала свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утримання її житлової квартири в належному стані, взамін попросила відписати їй квартиру, тобто між ними було досягнуто згоди про укладання договору довічного утримання. 16 вересня 2019 року між ними був укладений оспорюваний договір, текст якого вона читала, вважаючи що в ньому передбачені всі права і обов`язки, про які вони домовились. Перший рік після укладення договору онука виконувала сумлінно свої обов`язки, а на початку 2020 року припинила забезпечувати її харчуванням і доглядом, оскільки поїхала проживати та працювати до Польщі. Відповідача вона не бачила уже останні два роки, вона відмовилась піклуватись, не обґрунтовуючи свою відмову, самоусунулася від їх домовленостей.
Після від`їзду відповідача вона знову залишилася проживати одна і вимушена була звернутись до свого онука, який погодився за нею доглядати, у зв`язку із чим вона вирішила подарувати йому належну їй квартиру. Під час збирання документів, вона дізналась, що фактично між нею та відповідачем був укладений договір дарування, чого вона не бажала, оскільки між ними виникли домовленості, які мають ознаки довічного утримання. Вона мала на меті укласти саме такий договір. Укладений між нею та відповідачем договір дарування не відповідає її внутрішній волі й був укладений під виливом тяжкої для неї обставини, а саме хвороби, безпорадного стану та відсутності сторонньої допомоги. Тобто спірний договір підписаний нею під впливом помилки, оскільки вона вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде доглядати за нею.
Крім того, зазначає, що іншого житла у неї немає, вона продовжує проживати в спірній квартирі та виконувати всі обов`язки власника житла, хворіє, постійно потребує отримування курсу лікування, є пенсіонеркою, в якої дохід пенсії є мінімальний, через свій похилий вік вона втратила здатність свідомо підходити до вирішення важливих питань.
Враховуючи те, що її волевиявлення не відповідало її внутрішній волі та правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, є підстави для визнання судом договору дарування недійсним.
При цьому, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно обґрунтованими є вимоги про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав, так як такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації.
Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав у ньому наведених.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду, була повідомлена належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала і представник позивача ОСОБА_2 не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача ОСОБА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура О.В. у судове засідання також не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду, була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, пояснення третьої особи не подала.
Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом, 16 вересня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_3 , як обдаровуваною, був укладений договір дарування квартири, згідно якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 прийняла в дар належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 .
Дарувальник і обдаровувана стверджують, що: не обмежені у цивільній дієздатності, вільно володіють українською мовою; не страждають на психічний розлад та на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору; однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; договір не вчиняється під впливом тяжких для дарувальника обставин і на вкрай невигідних для них умовах; договір не є наслідком зловмисної домовленості сторін за договором (п. 10 вказаного договору).
Зі змістом статей 182, 215-220, 225, 228-236, 717-722, 727, 728 ЦК України, статтею 64 СК України сторони ознайомлені (п. 11 вказаного договору).
Договір сторонами прочитаний, його зміст їм зрозумілий і відповідає їхній волі (п. 14 даного договору).
Договір посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В., зареєстровано в реєстрі за №1975. Нотаріусом встановлено особи сторін, їх дієздатність, а також перевірено належність ОСОБА_1 відчужуваної квартири.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно з частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати на момент вчинення правочину.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.
Відповідно до статті 81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.
Відповідно до статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.
Верховний Суд зауважує, що, лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 447/2297/19, провадження № 61-3096св2.
Як встановлено судом позивач під час укладання нею договору дарування усвідомлювала правову природу правочину, його істотні умови і правові наслідки його укладення, права та обов`язки, які виникають після укладення цього договору між нею та відповідачем. Нотаріус ознайомила позивача з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами правочин, що підтверджується змістом оспорюваного договору, підписаного позивачем.
Сторони укладеного договору дарування ствердили, що: не обмежені у цивільній дієздатності, вільно володіють українською мовою; не страждають на психічний розлад та на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору; однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; договір не вчиняється під впливом тяжких для дарувальника обставин і на вкрай невигідних для них умовах; договір не є наслідком зловмисної домовленості сторін за договором (п. 10 вказаного договору).
Позивач не довела, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилялася щодо правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним.
Посилання позивача на те, що вона продовжує проживати у подарованій квартирі не свідчить, що вона не розуміла значення укладеного нею правочину.
Оскільки позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, що на час укладення оспорюваного договору дарування вона мала намір укласти інший договір - договір довічного утримання, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування недійсним.
При цьому, матеріали справи, а також досліджені та оцінені судом докази, зокрема копія паспорта позивача та оспорюваний договір, не підтверджують, що вік або стан здоров`я позивача викликали необхідність укладення саме договору довічного утримання, а не дарування.
Зміна рішення дарувальника або ставлення до його наслідків після укладення такого правочину, зміна стосунків з обдарованим не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки у позивача станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть бути підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.
За встановлених фактичних обставин справи, з урахуванням посилання позивача на те, що вона бажає зараз подарувати квартиру онуку, який погодився за нею доглядати, суд дійшов висновку, що позивач змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору дарування, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину.
У справі відсутні належні і допустимі докази на підтвердження відсутності волі у позивача під час укладення оспорюваного договору дарування, зокрема неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.
Лише посилання позивача на те, що спірна квартира є єдиним її житлом, без доведення належними, допустимими та достатніми доказами помилки під час укладення договору, не є підставою для задоволення позову.
За таких обставин, враховуючи, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження недійсності договору дарування позивачем подано не було, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. І враховуючи, що вимоги про скасування державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем та поновлення за позивачем права власності на вказану квартиру, є похідними від визнання недійсним договору дарування, тому в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
В И Р I Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура Олександра Віцентіївна, про визнання недійсним договору дарування квартири, скасування державної реєстрації права власності та поновлення права власності відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура Олександра Віцентіївна, місцезнаходження: вул. Дубенська, БОС 7, м. Рівне.
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2022 року.
Суддя О.О. Першко