Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 759/11040/17
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/4225/2022
Головуючий у суді першої інстанції Н.О. Петренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач

22 квітня 2022 року місто Київ

Номер справи 759/11040/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач Державне підприємство «Сетам»

відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, постановлену у складі судді Петренко Н.О., в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ДП «СЕТАМ», Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання торгів та оцінки майна недійсними.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній справі.

20 грудня 2021 року під час розгляду судом справи позивач ОСОБА_1 покинула залу судового засідання та відмовилась брати участь у розгляді справи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ДП «СЕТАМ», Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання торгів та оцінки майна недійсними залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування зазначила, що суд безпідставно залишив поданий нею позов без розгляду, застосувавши ч.6 ст.223 ЦПК України, чим грубо порушив її право на захист, оскільки вона заперечувала проти розгляду справи за відсутності її адвоката та просила відкласти підготовче судове засідання, повідомивши про подане до початку розгляду справи її адвокатом відповідне клопотання через підсистему «Електронний суд». Після необґрунтованої відмови суду у відкладенні розгляду справи нею було заявлено відвід судді, який було проігноровано судом. Нез`ясувавши питання щодо відводу, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого судового засідання у справі та цього ж дня розпочав розгляд справи по суті спору, знехтувавши процесуальним законом. Вказала, що не покидала залу судового засідання, тим більше не відмовляся брати участь у розгляді справи, що чітко відображено у звукозаписі судового засідання.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи (їх представники) не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від сторін та їх представників не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повне судове рішення у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини судового рішення не виготовлялись та не проголошувались судом 23.02.2022.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, який зводиться до права осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення, суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Так, залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив із того, що позивач під час судового засідання і до закінчення судового розгляду, залишила залу судового засідання, а тому суд, застосовув положення ч.6 ст.223 ЦПК України.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Положеннями статті 223 ЦПК України передбачені підстави залишення позову без розгляду.

Так, ч.6 ст.223 ЦПК України передбачено, у разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання, настають наслідки визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті. Законодавець передбачив певні випадки, наслідком настання яких є залишення позовної заяви без розгляду.

Зазначені вище випадки є самостійними і об`єднані лише спільним наслідком.

Отже, один факт залишення позивачем зали судового засідання має наслідком залишення позовної заяви без розгляду. При цьому, положення статті 223 ЦПК України, такі як: розгляд справи за відсутності позивача, повторна його неявка, на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Таким чином, залишення залу судового засідання є самостійною підставою для залишення позовної заяви без розгляду, яка не вимагає наявності ознак притаманних частинам третій - п`ятій цієї статті.

В апеляційній скарзі позивач заперечує факт залишення нею судового засідання 20.12.2021.

Звукозаписом судового засідання підтверджується, що ОСОБА_1 в ході судового засідання, відмовившись відповідати на запитання головуючого, покинула залу судового засідання.

Разом з тим, із звукозапису судового засідання вбачається, що ОСОБА_1 до того як покинула залу судового засідання, під час розгляду справи судом у підготовчому судовому засіданні та у подальшому - перед початком розгляду справи по суті спору, після відмови суду у розгляді клопотання про відкладення підготовчого судового засідання заявила відвід судді, який суд не взяв до уваги та будь -яких процесуальних судових рішень щодо заявленого позивачем відводу судом ухвалено не було. Натомість суд видалився до нарадчої кімнати, по виходу з якої проголосив ухвалу про закінчення підготовчого судового засідання у справі та про початок розгляду справи.

Так, статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Таким чином, підготовче судове провадження - це стадiя судового прoцесу, в якій з`ясовується предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкoдного розгляду справи пo суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.

Підготовче засідання проводиться судом із повідомленням учасників справи (частина перша статті 197 ЦПК України).

Частиною другою статті 198 ЦПК України передбачено, що суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у підготовчому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Отже, цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III Позовне провадження ) та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 3 вказаного розділу).

З наведеного вбачається, що судом не було дотримано вказаних норм закону, не взято до уваги та не розглянуто подане преставником позивача клопотання про відкладення розгляду справи. Постановивши ухвалу про закриття підготовчого провадження суд, не повідомивши учасників справи (їх представників) про місце, дату і час судового засідання, перейшов до розгляду справи, проти чого ОСОБА_1 заперечувала, заявивши відвід судді.

Так, право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них.

Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Згідно ч.7, ч.8 ст.40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Вказаних вимог закону судом також не було дотримано. Не взявши до уваги заявлений позивачем відвід судді, суд наполегливо намагався перейти до розгляду справи по суті спору, посилаючись на те, що справа перебуває у провадженні суду з 2017 року, незважаючи на заперечення позивача про розгляд справи за відсутності її представника. Суд порушив процесуальний порядок розгляду справи, встановлений нормами ЦПК України.

Так, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною 1 статті 44 ЦПК України установлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку учасників справи, так як на них поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обов'язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обов'язки учасників справи, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

Із матеріалів справи та звукозапису судового засідання вбачається, що позивач своїми процесуальними правами не зловживала. Та обставина, що справа знаходиться у провадженні суду з 2017 року не свідчить проте, що таке є наслідком недобросовісного користування позивачем наділеними процесуальними права, адже такий тривалий розгляд справи був зумовлений зокрема змінами цивільногого процесуального законодавства України. Проте суддя, здійснюючи правосуддя повинен керуватися виключно законами, не порушуючи при цьому процесуального порядку розгляду справи.

Так, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами процесуального закону визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому ЦПК України.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без дотримання норм процесуального права і передчасно залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, застосувавши положення ч.6 ст. 223 ЦПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу районного суду, що за змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Жоффр де ля Прадель проти Франції`від 16.12.1992; Беллет проти Франції від 04.12.1995).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 22 квітня 2022 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна