КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/6290/22 Головуючий у І інстанції - Сирбул О.Ф.
апеляційне провадження №22-ц/824/8942/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іноземного Туроператора «AnexTourism Worldwide DMCC», Туроператор ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», третя особа - Фізична особа-підприємуць ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів,-

встановив:

У червні ОСОБА_1 через свого представника адвоката Розумовського О.С. звернулась до суду з позовом до Іноземного Туроператора «Anex Tourism Worldwide DMCC», Туроператор ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», третя особа - Фізична особа-підприємуць ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить справу направити до Дарницького районного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження.

Зазначила, що повертаючи позовну заяву особі, яка її подала, суд першої інстанції послався на висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/939/18 не врахувавши відмінні від цієї справи обставини, а саме, що у доданому до позову ордері на надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» було зазначено: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування».

Натомість, у даній справі в ордері про надання правової допомоги, доданому до позовної заяви, в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» вказано: «у всіх судах не залежно від спеціалізації».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Розумовського О.С звернулася до суду із вказаним вище позовом.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що ордер не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, а саме, не вказана назва конкретного суду, у якому надається правова допомога позивачеві.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Частиною 4 статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч.ч.1,2 ст.64 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/939/18, згідно з якою вказано, що в разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

У той же час, судом першої інстанції не було враховано, що згідно з обставинами справи №9901/939/18, у доданому до позову ордері на надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» було зазначено: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування».

Натомість, у цій справі в ордері на надання правової допомоги, доданому до апеляційної скарги, в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» вказано: «місцевих, апеляційний судах, Верховному суді».

Тобто, у справі №9901/939/18у ордері на надання правової допомоги у вищезгаданій графі взагалі були відсутні відомості про судові органи, тоді як у цій справі зазначено про надання адвокатом правової допомоги у будь-яких судах України, що у даному випадку є достатнім для висновку про наявність у адвоката Розумовського О.С. права на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

Вказаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/847/18 з огляду на те, що у даному випадку скаржником дотримано вимоги Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, оскільки вказівка у ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у всіх судах є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення назви суду.

Таким чином, ордер на надання правової допомоги містить усі обов`язкові реквізити, передбачені Положенням та типовою формою ордеру, затвердженим Радою адвокатів України відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування помилкової ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник