Справа № 465/8101/21 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/1784/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

08 лютого 2021 року до Шевченківського районного суду м. Львова за територіальною підсудністю з Франківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому просять стягнути з відповідача на їх користь 196 531,79 грн. завданої шкоди в порядку регресу та судовий збір в сумі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 22.01.2017 року о 18 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Лінкольна, поблизу будинку №29 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-IV, вказаний нормативно- правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п.21.1 ст. 21 Закону №1961- IV з урахуванням положень п.21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. На виконання вимог ЗУ № №1961-IV цивільно- правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання дорожньо- транспортної пригоди не була застрахована. Потерпіла особа повідомила МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст.35 Закону України № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач в свою чергу визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату в користь ОСОБА_2 в сумі 196 531,79 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 . Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 1014726 від 14.12.2018 року.

Просить стягнути з відповідача 196 531,79 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 2 270,00 грн. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року позовні вимоги Моторного (транспортного) стахового бюро України, , місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) стахового бюро України - 196 531,79 ( сто дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять одну) гривню 79 копійок відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) стахового бюро України 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду 19 липня 2022 року оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на невідповідність дійсним обставинам справи твердження суду про те, що він ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_3 . Також вважає, що судом не було враховано грубу необережність потерпілого пішохода , дії якого сприяли виникненню шкоди. Також звертає увагу, що позивач при здійсненні виплати потерпілій особі не врахував грубу необережність з сторони останньої, яка стала причиною ДТП.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року змінивши його і в задоволенні позовних вимог МТСБУ відмовити частково, врахувавши положення ч.2 ст.1193 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21 квітня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 24 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам частково не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих обставин, що відповідач відповідає за завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки без наявності вини з своєї сторони. Окрім цього, суд прийшов до висновку про стягнення завданої шкоди з відповідача в користь позивача в регресному порядку з причини відсутності у відповідача чинного договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності (автоцивілка).

З таким висновком колегія суддів погоджується частково із наступних обставин.

Судом встановлено, що 22.01.2017 року о 18 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Лінкольна, поблизу будинку №29 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримала тілесні ушкодження.

Відповідач на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Таким чином, потерпіла в ДТП звернулася до МТСБУ з повідомленням про ДТП, оскільки відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована (а.с.76).

Відповідно до розрахунку розміру відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виплата страхового відшкодування становить 196 531,79 грн., з яких:

9055,30 грн. - шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілої за період з 22.01.2017 по 30.03.2018;

72276,49 грн. витрати на лікування;

115200 грн. шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілої (інвалідність 1 групи). (а.с.79, 81).

Наказом від 13.12.2018 року № 11478 визначено суму до сплати за шкоду заподіяну в результаті ДТП в розмірі 196 531,79 грн. (а.с.80).

Відповідно до платіжного доручення № 1014726 від 14 грудня 2018 року, МТСБУ перерахувало ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 196 531,79 грн. в рахунок страхового відшкодування ( а.с.84).

Із матеріалів справи, а саме платіжного доручення №1014726 від 14 грудня 2018 року вбачається, що МТСБУ виплатило потерпілій 196 531,79 грн. за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоді завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому, відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 року у справі № 450/4163/18, провадження № 61-69св21.

В даному випадку, відповідач, як особа яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, який не мав діючого договору цивільно-правову відповідальність (автоцивілка), яким завдано шкоду ОСОБА_2 , виник обов`язок щодо відшкодування завданої шкоди.

За наявності у відповідача діючого договору цивільно-правової відповідальності (автоцивілка), шкода була б відшкодована потерпілій за рахунок коштів страхової компанії.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувало шкоду потерпілій з причини відсутності у відповідача діючого договору цивільно-правової відповідальності.

Частиною 2 ст1193 ЦК України, передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Судовим розглядом встановлено, що 22.01.2017 року о 18 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Лінкольна, поблизу будинку №29 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , без забезпеченого договору ОСЦПВВНТЗ здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 в діях якої не було встановлено грубої необережності, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що потерпіла не могла бути позбавленою права на повне відшкодування завданої їй шкоди за лікування, за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, джерелом підвищеної небезпеки через відсутність у відповідача поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Таким чином, відповідач своїми діями, які полягають у відсутності поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, зазнав грошових втрат в розмірі шкоди завданої потерпілій на суму 196 531,79 грн., яку позивачем було виплачено потерпілій 14 грудня 2018 року.

В той же час, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року підлягає зміні в мотивувальній частині.

Здійснюючи розгляд справи, суд прийшов до висновку, який не вплинув на правильність рішення суду, а саме, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило наїзд на пішохода Миколаїв О.В.

Матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів в підтвердження того, що причиною настання згаданого ДТП було порушення відповідачем правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за потрібне змінити рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року шляхом виключення з мотивувальної частині покликання на те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги правильність якого не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року шляхом виключення з мотивувальної частині покликання на те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк