Справа № 182/2222/22
Провадження № 2/0182/1946/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.10.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом (а.с.2-3) в якому просить суд:

- визнати за нею, право власності на житловий будинок літ. А загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 46,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б, гараж літ. Г, спорудження № 1-4,І, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

На підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 04 червня 1959 року, реєстровий № 2-2274 ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 540 кв.м. для будівництва житлового будинку з надвірними будівлями за будівельною адресою: АДРЕСА_2 .

За життя, а саме 22 червня 1967 року ОСОБА_3 склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Єременко Ж.Г., реєстровий № 2-2460, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями розташований по АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі не заводилась.

Будівництво житлового будинку з надвірними будівлями за життя ОСОБА_3 завершено не було, тож будівництво завершував вже ОСОБА_2 , який перевів на себе права забудовника.

Будівництво будинку її батько завершив в 1979 році, а господарські будівлі, а саме літню кухню в 1985 році, а гараж в 1989 році.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

22 вересня 1988 року державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовська Ж.М. видала ОСОБА_2 Дублікат Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 04 червня 1959 року, реєстровий № 1-3502.

Зазначений дублікат Договору про забудову 11 жовтня 1988 року було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації в книгу забудовників № 14 за реєстровим № 9931 з зазначенням фактичної адреси будинку з новою назвою вулиці та присвоєним номером будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою БТІ на звороті дублікату та відповідно є доказом переведення на ОСОБА_2 прав забудовника.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються її свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 та її свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно:

1) житловий будинок літ. А загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 46,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б, гараж літ. Г, спорудження № 1-4, І, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі Дублікату Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 04 червня 1959 року, реєстровий № 1-3502.

За життя ОСОБА_2 не склав заповіту.

Ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вона, як дочка померлого, відноситься до першої черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців першої черги спадкування після смерті батька не залишилось.

В передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а саме 06 серпня 2013 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, вона звернулася до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, було відкрито спадкову справу № 383/2013.

Із запитом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори вона звернулася до КП «Нікопольске МБТІ» з приводу отримання інформації щодо власника вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, на який було отримано відповідь № 2226 від 01.12.2021 року, в якій зазначено, що право власності на буд. АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстроване.

У зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належним чином не був зареєстрований та відповідно право власності на будинок за спадкодавцем не було зареєстроване, державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2021 року відмовила їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок після смерті батька ОСОБА_2 .

З приводу того, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 не зареєстровано за ОСОБА_2 в КП «НМБТІ», зазначає, що земельна ділянка під будівництво зазначеного будинку була виділена згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 06 червня 1959 року, реєстровий № 2-2274 бабусі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , будівництво будинку з надвірними будівлями, було завершено її батьком, а от чому за життя батько не зареєстрував за собою право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна їй незрозуміло.

Доказом того, що забудовником зазначеного будинку по АДРЕСА_1 був саме її батько ОСОБА_2 також є Акт № 8 складений сусідами батька ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який було засвідчено головою квартального комітету № 35 ОСОБА_8 17.05.2022 року.

Враховуючи той факт, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 був побудований в 1979 році, що підтверджується вищезазначеним Технічним паспортом на будинок, та зважаючи на те, що земельна ділянка для будівництва житлового будинку виділялася бабі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , а згодом права забудовника будинку були переведені саме на батька, вважає що все це, дає підстави визнати за нею право власності на вищезазначене нерухоме майно у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву, в якій просить суд, розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника. Зазначила, що просить прийняти рішення згідно діючого законодавства.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с.10).

На підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 04 червня 1959 року, реєстровий № 2-2274 ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 540 кв.м. для будівництва житлового будинку з надвірними будівлями за будівельною адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12-13).

За життя, а саме 22 червня 1967 року ОСОБА_3 склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Єременко Ж.Г., реєстровий № 2-2460, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями розташований по АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_2 (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі не заводилась.

Будівництво житлового будинку з надвірними будівлями за життя ОСОБА_3 завершено не було, будівництво завершував - ОСОБА_2 , який перевів на себе права забудовника.

Будівництво будинку батько позивача завершив в 1979 році, а господарські будівлі, а саме літню кухню в 1985 році, а гараж в 1989 році.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

22 вересня 1988 року державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовська Ж.М. видала батьку позивача - ОСОБА_2 Дублікат Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 04 червня 1959 року, реєстровий № 1-3502 (а.с.12-13).

Дублікат Договору про забудову 11 жовтня 1988 року було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації в книгу забудовників № 14 за реєстровим № 9931 з зазначенням фактичної адреси будинку з новою назвою вулиці та присвоєним номером будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою БТІ на звороті дублікату та відповідно є доказом переведення на ОСОБА_2 прав забудовника (а.с. зі звороту 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 (а.с.4), який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серія НОМЕР_1 та свідоцтвом про укладення шлюбу позивача (а.с.7-8).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно:

1) житловий будинок літ. А загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 46,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б, гараж літ. Г, спорудження № 1-4, І, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі Дублікату Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 04 червня 1959 року, реєстровий № 1-3502.

За життя ОСОБА_2 не склав заповіту.

Ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач, як дочка померлого, відноситься до першої черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців першої черги спадкування після смерті батька позивача не залишилось.

В передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а саме 06 серпня 2013 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, позивач звернулася до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу № 383/2013 (а.с.35).

З запитом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори позивач звернулася до КП «Нікопольске МБТІ» з приводу отримання інформації щодо власника вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, на який було отримано відповідь № 2226 від 01.12.2021 року, в якій зазначено, що право власності на буд. АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстроване (а.с.14).

У зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок АДРЕСА_1 належним чином не був зареєстрований та відповідно право власності на будинок за спадкодавцем не було зареєстроване, державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2021 року відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок після смерті батька - ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка під будівництво зазначеного будинку була виділена згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 06 червня 1959 року, реєстровий № 2-2274 бабусі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , будівництво будинку з надвірними будівлями, було завершено батьком позивача ОСОБА_2 , що підтверджується також і Актом № 8 складений сусідами батька ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який було засвідчено головою квартального комітету № 35 ОСОБА_8 17.05.2022 року (а.с.20).

Житловий будинок був побудований в 1979 році, господарські будівлі, а саме літня кухня літ. Б в 1985 році та гараж літ. Г в 1989 році, що підтверджується Технічним паспортом на будинок садибного типу виготовленим станом на 01 грудня 2021 року.

У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є технічний паспорт на будинок, що складається БТІ.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449, - до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв`язку з чим загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року.

Ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку та вказує на те що житлові будинки збудовані до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають і право власності на них може бути зареєстроване в спрощеному порядку на підставі технічного паспорту та виписки (довідки) з погосподарської книги.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, можуть зареєструвати право власності на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно). За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на будинки збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Враховуючи той факт, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 був побудований в 1979 році, що підтверджується вищезазначеним Технічним паспортом на будинок, та зважаючи на те, що земельна ділянка для будівництва житлового будинку виділялася бабі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , а згодом права забудовника будинку були переведені саме на батька, таким чином позивач має право на спадкування майна, що залишилося після смерті батька ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись 12, 13,81,89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218,1220-1223,1225, 1261,1268-1270 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. А загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 46,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літню кухню літ. Б, гараж літ. Г, спорудження № 1-4, І, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його оголошення.

Суддя: О. В. Рунчева