Справа № 459/1560/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/1584/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.,

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю органа опіки та піклування - Виконавчого комітету Червоноградської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені у зв`язку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у зв`язку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 3365, 96 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 квітня 2014 року. За час перебування у шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2013 року стягнуто з відповідача у її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць.

Також зазначала, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08 листопада 2018 року змінено розмір аліментів та присуджено стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісячно.

Звертала увагу суду на те, що відповідач з 2015 року не цікавиться життям дитини, побутом, матеріальним становищем та здоров`ям. У зв`язку з несплатою останнім аліментів у повному обсязі у нього виникла заборгованість. Зазначала, що сума неустойки (пені) складає 16598, 21 грн. Враховуючи обмеження, визначене ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача 3365, 96 грн. пені.

Крім цього зазначала, що у дочки склалися добрі стосунки з її цивільним чоловіком, який піклується про неї та забезпечує нормальний рівень життя.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з липня 2013 року по грудень 2014 року включно у сумі 587, 79 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 146, 80 грн. судового збору.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що жодного доказу про те, що ОСОБА_3 має бажання приймати участь у вихованні дочки в суді першої інстанції досліджено не було, як і не було досліджено жодного доказу того, що вона якимось чином обмежує спілкування дочки з батьком.

Крім того вказує, що в суді першої інстанції було допитано, як саму ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 так і інших свідків, які чітко вказали, що з її сторони не було та не має жодних заборон чи обмежень для відповідача щодо його участі в спілкуванні чи вихованні нашої дочки.

Зазначає також, що суд першої інстанції безпідставно не врахував думку дочки щодо необхідності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та не дослідив чим викликане її негативне ставлення до батька.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 у 2016-2017 р.н. навчалася на гуртку раннього розвитку дитини «Пізнайко» Будинку дитячої та юнацької творчості м.Червоноград, що підтверджується копією довідки від 23 травня 2017 року.

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за час проживання скарг від сусідів на неї не поступало, що підтверджується побутовою характеристикою від 23 травня 2017 року.

Згідно з копією висновку акта соціального інспектування №109 від 28 грудня 2019 року умови проживання задовільні, наявні продукти харчування, дитячий одяг та постільна білизна чисті.

За місцем навчання у ЧЗОШ І-ІІІ ступенів №9 ОСОБА_4 характеризується позитивно, за час навчання батько жодного разу не навідувався до школи, не телефонував, навчанням дочки не цікавився, що підтверджується копіями характеристик.

Згідно з висновком психолога від 08 січня 2019 року №18 ситуації, які пов`язані з особою батька, мають травмуючи емоційне забарвлення, найбільший рівень тривожності у ОСОБА_4 проявляється у ситуаціях, що моделюють відносини з членами родини (батьком) та відносини між батьками, наявні ознаки агресії та аутоагресії.

Відповідно до акта оцінки потреб дитини та її сім`ї (початкова оцінка) №29 від 29 травня 2017 року мати доглядає дитину ОСОБА_4 , займається її вихованням, розвитком, задовольняючи її потреби.

Згідно з характеристикою психологічного стану ОСОБА_4 №251/02 від 06 вересня 2021 року, у дитини є травматичні переживання пов`язані з родиною, вона не включає себе до складу сім`ї, наявний страх перед майбутнім. Дитина повідомила, що має образу на батька, з яким не спілкується, він не відповідає на дзвінки, не реагує на її привітання.

Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 12 грудня 2020 року № 57 позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доцільним.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного,

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові 24 квітня 2019 року у справа № 331/5427/17.

В усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

При цьому, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

Під час вирішення питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має бажання бачитись та спілкуватись зі своєю дочкою, останній ініціював перегляд заочного рішення та у своїй заяві зазначив, що на фоні тривалого сімейного конфлікту позивач всіляко обмежує його спілкування з дочкою, унаслідок чого у дитини виникла тривожність, агресія та аутоагресія, що проявляється у ситуаціях, коли змодельовані відносини його та позивача.

За вказаних обставин, враховуючи постійне проживання дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є малолітньою особою, постійно проживає разом із матір`ю та має тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до думки останньої щодо необхідності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду, висловлених в рішенні Червоноградського міського суду Львівської області від 01 червня 2022 року.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги поданий органом опіки та піклування витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 12 травня 2020 року № 57 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», згідно з п. 2 позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доцільним, оскільки у ньому зазначено лише те, що це рішення прийняте за результатами розгляду висновків комісії з питань захисту прав дитини, без належного обґрунтування прийнятого рішення.

Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

Відтак, суд першої інстанції також обґрунтовано не взяв до уваги поданий органом опіки та піклування витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 12 травня 2020 року № 57 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», згідно з п. 2 позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доцільним,.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

В частині стягнення з ОСОБА_3 неустойки ( пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , 22 серпня 2010 року Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 червня 2022 року не оскаржувалось, а тому не було предметом перегляду апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.