КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1838/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 17410.80 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 31.10.2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 682614589 на суму 12 000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № НОМЕР_1 ), що засвідчує факт укладання між ними кредитного договору у формі електронного документу згідно Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Договору позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1.67 % (процентів) від суми кредиту за кожний день користування.

При цьому, згідно з п.п. 3.3 Договору у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь товариства пеню у розмірі 1,3 % від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, позивач зазначав, що незважаючи на те, що 27.11.2020 року строк платежу за договором закінчився, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 29.04.2021 року мав перед банком заборгованість у загальному розмірі 17410.80 грн, з яких: 12000 грн. 00 коп. - сума кредиту; 5410.80 коп. - проценти за користування кредитом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 410.80 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки його доводам, що були викладені у відзиві. Вказує, що позивачем до позову не було додано жодного первинного документу про отримання коштів з банківської картки, а отже не може вважатись, що позивач довів належними та допустимими документами наявність боргу.

Заперечує факт отримання кредиту та зауважує, що кредитна карта не активна, а ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" не є належним позивачем по справі.

На апеляційну скаргу надійшов відзив в якому позивач вказує, що доводи апеляційної скарги безпідставні, а рішення суду першої інстанції є законним, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та правильно встановлено судом першої інстанції 31.10.2020 року ОСОБА_1 заповнила заявку на отримання кредиту типу Payday у сумі 12 000 грн. 00 коп., в якій зазначила свої персональні дані, адресу місця реєстрації та проживання, засоби зв`язку та номер карткового рахунку для перерахування коштів (а.с.5)

31.10.2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 682614589 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 12 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на картковий рахунок на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1.67 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що з врахуванням положень п. 1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 622,20 % річних.

Згідно з п. 3.3 договору у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредит та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати пеню у розмірі 1,3 % від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 4.5 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Як вбачається з копії платіжного доручення від 10.3112.2020 року, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав та перерахував позивачу 12000 грн. 00 коп. на картковий рахунок № НОМЕР_1 . У графі "призначення платежу" зазначено, що переказ коштів здійснено згідно договору № 682614589 від 31.10.2020 року ОСОБА_1 для зарахування на картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач свої зобов`язання не виконав та станом на 29.04.2021 року мав перед банком заборгованість у загальному розмірі 17410,8 грн., з яких: 12000 грн. 00 коп. - сума кредиту; 5410.80 коп. - проценти за користування кредитом.

Оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання в результаті чого виникала заборгованість, суд правильно задовольнив позов як обгрутований.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази перерахунку коштів та належності банківської картки Позичальнику, окрім цього, за словами Боржника - банківська картка заблокована, а тому на неї не можливо було отримати кошти.

Протое, колегія суддів зазначає, що до позовної заяви долучений документ, що підтверджує факт перерахування грошових коштів на картку Позичальника (далі - Платіжне доручення).

Переказ грошових коштів в системі АТ КБ «Приват Банк» відбувався в безготівковій формі за допомогою системи LiqPay на підставі договору № 1336 від 26.09.2013 року.

Відтак, на банківську картку № НОМЕР_1 , виданої на ім`я « ОСОБА_1 » були перераховані грошові кошти у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп. через систему Liqpay, яка належить АТ КБ «Приват Банк».

Згідно з п. 4 Розділу II Положень про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 р. (далі - Положення) електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді.

Зазначений вище платіжний засіб (рахунок № НОМЕР_1 ) належав саме ОСОБА_1 , в зазначеному можливо додатково пересвідчитись за допомогою інтернет- банкінгу Privat24.

Цей факт спростовує посилання Відповідача на нібито неналежності йому банківської картки (рахунку), та неотриманні ним коштів.

До того ж, Платіжне доручення містить номер документу - , що фактично є ID платежу.

Платіжне доручення надане АТ КБ «Приват Банк» на вимогу Фінансової установи та містить інформацію щодо виконання банком ініційованого платежу Фінансовою установою із відміткою «Платіж виконано». Таким чином можна вважати, що грошові кошти були перераховані належним чином на банківську картку Відповідача, відповідно до Договору.

Окрім цього, як вбачається із платіжного доручення, в ньому відображені усі необхідні реквізити передбачені законодавством, зокрема: дату і номер, найменування, код платника та номер його рахунку, найменування, код одержувача та номер його рахунку, суму цифрами, призначення платежу. Отже платіжне доручення жодним чином не порушує вимог законодавства.

Електронна печатка, що відображена на платіжному дорученні містить відомості щодо організації та посадової особи, яка підписала цей документ.

Доводи Позичальника про те, що платіжне доручення АТ КБ "ПриватБанк" на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача є неналежним доказом на увагу не заслуговують, оскільки вказане платіжне підписане ЕЦП директором департаменту АТ КБ "ПриватБанк" Чаплінською М. В. та проштамповане електронною печаткою, а тому сумнівів у його достовірності не викликає (правова позиція Тернопільського апеляційного суду по справі № 607/29317/19 від 04.02.2021 року).

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року, де судом встановлено належність подібних документів про перерахування грошових коштів як доказів.

Посилання Боржника на нібито неналежність Платіжного доручення, як доказу зводяться до небажання визнавати свій борг та не містять жодного доказового підґрунтя таких обставин, що в свою чергу, суперечить приписам ст. 81 ЦПК України.

Згідно ч. З ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апелянт не надав до суду як першої, так і апеляційної інстанції документів з АТ КБ «Приват Банк», що банківська картка № НОМЕР_1 йому не належить або була заблокована станом на 31.10.2020 року. Факт неможливості перерахування грошових котів на цю картку на момент переказу коштів у зв`язку з її неактивністю не підтверджує факту, що воно була неактивна й на момент укладення Договору.

Відповідач заперечує, щодо отримання грошових коштів, зазначаючи, що банківська картка, на яку були перераховані грошові кошти йому не належить, проте не надає доказів того, що підтверджують ці доводи.

Грошові кошти було перераховано 31.10.2020 року. Як сам зазначив Позичальник, на неактивну банківську картку неможливо перерахувати кошти. Таким чином, з огляду на здійснений переказ коштів АТ КБ «Приват Банк» на банківську картку № НОМЕР_1 та факт того, що ця карта дійсно належала ОСОБА_1 можна дійти висновку, що на момент укладення Договору, вищезазначена карта була активна, якою користувалася Відповідач. Тобто, Позичальник отримала грошові кошті в належній кількості, відповідно до умов Договору.

Окрім іншого як видно з матеріалів справи перед укладенням Договору, здійснюється верифікація банківської карти Позичальника до системи 3DS та, у разі необхідності, технології Preauth, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює Заявку. Технологія 3DSecure (MasterCardSecureCode та VerifiedbyVisa) - технології, розроблені міжнародними платіжними системами VISA International, MasterCard Worldwide для забезпечення безпечного здійснення Операцій. У рамках даної технології особа держателя БПК підтверджується на сервері банку-емітента способом, обумовленим банком-емітентом карти. Технологія Preauth - один зі способів Аутентифікації, що здійснюється шляхом блокування на картці користувача певної суми, до моменту введення її розміру, або до моменту автоматичного розблокування даної суми банком-емітентом.

Крім того, одночасно може здійснюватися верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти як особу, яка заповнює Заявку, а саме як одну і ту саме особу. Аби переконатися, хто саме є власником зареєстрованої банківської картки (банківського рахунку), здійснюється верифікація. Для цього на картці блокується випадкову суму до 1,00 грн. Вона є кодом перевірки (наприклад, 0,38 грн), який необхідно зазначити у запропонованому полі. Дізнатися про заблоковану суму можна за допомогою інтернет-банкінгу, CMC (якщо активована дана послуга) або зателефонувавши за номером гарячої лінії банку, в якому оформлювалася картка. При цьому кошти залишаться на цьому рахунку - суму невдовзі буде автоматично розблоковано банком.

З огляду на викладене, позивач перерахував грошові кошти належним чином на банківську картку Відповідача, що підтверджується Платіжним дорученням та обставинами справи. В цей час доказування Боржника ґрунтується на його власних думках та запереченнях, що не може слугувати контрдоказом . Відповідачем не доведено, що на момент укладення Договору картка була неактивна або ж не належала Боржнику.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно розрахунку заборгованості апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідач посилається на постанову Верховного Суду по справі № 278/2177/15-ц від 17.01.2021року де мова йде про Розрахунок заборгованості, однак не зазначає яким чином Розрахунок заборгованості за Договором порушує законодавство України.

Відтак, Розрахунок заборгованості містить сукупну інформацію щодо боргу Позичальника перед Фінансовою установою.

Сума боргу складається із суми тіла кредиту (п. 1.1. Договору, Додаток № 1) та відсотків (п. 1.4. Договору, Додаток № 1).

Розрахунок заборгованості зроблено у відповідності до умов Договору та за для розуміння сукупної суми із якої формуються вимоги Товариства, де чітко визначено що і яким чином нараховувалося.

Окрім цього, сума у Розрахунку заборгованості відповідає сумі сплати відповідно до Графіку Розрахунків (додаток № 1 до Договору).

Відповідач уклав Договір саме такого змісту та зобов`язався повернути 17 410 (сімнадцять тисяч чотириста десять) грн 80 коп. до 27.11.2020 року. Однак, станом на 24.09.2021 року Відповідач так і не повернув борг. Тож, Товариство має законні підстави на стягнення із Позичальника суми, визначеної Договором.

Боржник помилково вважає, що Розрахунок заборгованості порушує законодавство України. Тож доводи Позичальника є неаргументованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скаргистосовно права вимоги до Відповідача апеляційний суд зазначає наступне.

Позичальник стверджує, що право вимоги за Договором перейшло ТОВ «Таліон Плюс», про що надає повідомлення ТОВ «Таліон Плюс» та копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.

Однак як видно з матеріалів справи право вимогу до ОСОБА_1 було повернуто ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 12 квітня 2021 року на підставі Акту повернення права вимоги, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»

Інформація щодо повернення права вимоги до Боржника міститься у таблиці № 1 цього акту - № 229 у списку.

Як видно з матеріалів справи позовна заява надійшла до суду 12.05.2021 року, в той час як право вимоги було повернуто 12.04.2021 року. Тобто, Товариство мало усі законні підстави для звернення до суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене, посилання Відповідача на неналежність Фінансової установи як неналежного Позивача є помилковим та не може братися судом до уваги.

Відповідач не додає жодних доказів, які б підтвердили його доводи та спростували обставини, викладені у позовній заяві. Усі заперечення Позичальника зводяться до небажанні визнавати свій борг перед Товариством та умисному ухиленні від виконання зобов`язань за Договором.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачами судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник