Справа №713/2585/21
Провадження №2/718/154/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., секретаря Бужак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка - ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами перейшов у її, ОСОБА_1 , приватну власність, що підтверджується Технічним паспортом від 20.09.2020 року, рішенням Кіцманського районного суду від 30.06.2021 року у справі 718/1344/21, Свідоцтвом про спадкування майна за заповітом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №271684808 від 25.08.2021 р.

Ткож зазначає, що колишній чоловік померлої тітки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу 18.12.1992 року самоуправно, без згоди на те власника ОСОБА_3 самовільно поселився в її будинковолодінні, де проживає з 1998 року по даний час, тим самим перешкоджає їй користуватися нерухомим майном, власником якого з 17.08.2021 року вже являється вона.

Згідно довідки Брусницької сільської ради від 14.08.2006 р. №3753 відповідач 25.01.1994 року виписаний з господарства ОСОБА_3 і в даний час не зареєстрований.

10.09.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Кіцманського районного суду з позовом до неї, ОСОБА_1 , про визнання майна спільним майном подружжя ОСОБА_4 та визнання права власності на майно, вказавши своє місце реєстрації АДРЕСА_2 , що підтверджує той факт, що відповідач не являється зареєстрованим у будинковолодінні в АДРЕСА_1 , власником якого являється позивач.

Рішеннями Кіцманського районного суду від 10.01.2000 року у справі №2-30/2000 року та від 28.11.2006 року у справі №2-1269/2 було зобов`язано відповідача ОСОБА_2 не перешкоджати у користуванні власністю, а саме будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та виселити його з вказаного господарства, що належало ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є позивач.

Відповідно до рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22.03.2021 року у справі №718/1835/20 в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на вищевказане будинковолодіння відмовлено, проте відповідач самовільно заволодів літньою кухнею цього будинковолодіння і не виконав вищевказані судові рішення.

Крім цього, посилається на те, що з метою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, відповідно до ст. 391 ЦК України, вона зверталася до Вижницького районного відділу поліції з письмовими заявами від 18.10.2021 р. (вх. №6617) та від 03.11.2021 р. (вх. №7048) щодо виселення відповідача із вказаного господарства, що розташоване в АДРЕСА_1 , однак листами-відповідями Вижницького районного відділу поліції від 25.10.2021 р. №9311/123/48/01-2021 та від 10.11.2021 р. №9929/123/48/01- 2021 їй рекомендовано звернутися до суду.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить виселити ОСОБА_2 із літньої кухні будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 без надання йому іншого жилого приміщення та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

В судове засідання сторони не викликалися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №271684808 від 25.08.2021 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.61).

Рішенням Кіцманського районного суду Черінвецької області від 22.03.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на майно (а.с.62-66).

Згідно рішення Кіцманського районного суду Черінвецької області від 30.06.2021 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, визнано за останньою право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та земельні ділянки (а.с.67-70).

Відповідно до відповіді Вижницького РВП ЧРУП ГУНП в Черінвецькій області віл 25.10.2021 та 10.11.2021 року на звернення ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій з боку ОСОБА_2 з її житлового будинку вбачається те, що з останнім проведено профілактичну бесіду на предмет недопущення вчинення ним протиправної поведінки в подальшому та рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду (а.с.71-72).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦКУ способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

3) припинення дії, яке порушує право

5) примусове виконання обов`язку в натурі

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України (далі - ЖК України) підстави для позбавлення права на житло.

Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 статті 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

За змістом частини 4 статті 9 та статті 109 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Рівність прав власника житла та членів його сім`ї, які спільно з власником проживають у належному йому приміщенні, закріплена частиною 1 статті 156 ЖК.

Відповідно до вимог статті 157 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення

Положенням ч.3 ст. 116 ЖК України, на яку посилається позивач, передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач самовільно поселився в будинковолодінні, що на даний час належить їй на праві власності, де проживає з 1998 року по даний час, тим самим перешкоджає їй користуватися нерухомим майном.

З наведених обставин суд вважає, що ОСОБА_2 слід виселити із вказаного житла, без надання іншого житлового приміщення.

Вимогами частини 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви сплачено 908 грн. судового збору, сума якого підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , із будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 без надання йому іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіцманського

районного суду: Масюк Л.О.