Житомирський апеляційний суд
Категорія 36 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Миніч Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/16080/21 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Лєдньовим Д.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі - КП «Житомиртеплокомуненерго») звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 35045,02 грн. На обґрунтування позовних вимог послалось на те, що відповідачі, будучи співвласниками квартири АДРЕСА_1 , неналежним чином виконували зобов`язання щодо сплати коштів за отриману теплову енергію за період з 01.12.2013 року по 01.10.2021 року, у зв`язку з чим і виникла вищевказана заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2022 року, з урахуванням ухвали суду від 01 лютого 2022 року про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, що виникла станом на 01.10.2021 року в розмірі 35045,02 грн. та судовий збір в розмірі 1135,00 грн. з кожного відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Біленський В.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що судом першої інстанції не було враховано те, що правовідносини між сторонами виникли лише з 07.03.2017 року, коли між апелянтом та позивачем був укладений Договір про надання послуг з централізованого постачання. Крім того, до спірних правовідносин також підлягає застосуванню Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки КП «Житомиртеплокомуненерго» безпідставно в період з 01.09.2020 по 01.10.2021 року не врахувало пільгу у розмірі 50% з оплати послуги, яку має позивач як член сім`ї померлого учасника війни. Також вважає, що позивачем необґрунтовано була заявлена вимога про стягнення заборгованості поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. При цьому у відповідачів була відсутня процесуальна можливість звернутися з відповідною заявою в суді першої інстанції до винесення рішення, оскільки апелянт не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Представник КП «Житомиртеплокомуненерго» проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2022 року залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують зобов`язальні відносини, свої обов`язки відповідачі належним чином не виконували, у зв`язку із чим виникла заборгованість за користування послугами з централізованого опалення, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №286641220 від 24.11.2011 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 в розмірі ј частки, за ОСОБА_1 в розмірі ј, згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 15.11.2006, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду, а також належала ОСОБА_3 (чоловіку та батькові відповідачів), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмір 2/4 частки, відповідно до договору купівлі-продажу №1977 від 02.02.2007 (а.с.3). Доказів про оформлення спадщини після померлого ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» в місті Житомирі здійснює послуги по теплопостачанню.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачем теплової енергії щомісячно за фактично отриману теплову енергію та згідно з Правилами надання населенню послуг теплопостачання і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, відповідачі зобов`язані здійснювати оплату за спожиту теплову енергію.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.12.2013 року по 01.10.2021 року відповідачі користувалися послугою теплової енергії, яка надавалась КП «Житомиртеплокомуненерго» за адерсою: АДРЕСА_2 , плата за користування якою ними не вносилась, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 35045,02 грн (а.с.5-6).

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно правил ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачі не надали належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що у належній їм квартирі відсутнє централізоване опалення. При цьому районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини за відсутності письмового договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг у період до 07.03.2017, що є підставою для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги в сумі 35045,02 грн.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг.

Крім того, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 322 ЦК України).

Відповідачі у справі є співвласниками квартири, що встановлено судом та не оспорюється відповідачами, а тому висновок суду першої інстанції про наявність обов`язку у власників утримувати своє майно, зокрема, регулярно сплачуючи за надані житлово-комунальні послуги, є вірним.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування позивачем КП «Житомиртеплокомуненерго» в період з 01.09.2020 по 01.10.2021 року пільги у розмірі 50% з оплати послуги, яку має позивач ОСОБА_1 як член сім`ї померлого учасника бойових дій виходячи з наступного.

Згідно довідки, яка видана Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомирі № 766/05 від 13.02.2017, ОСОБА_1 дійсно встановлено статус особи, на яку відповідно до п.2 ст.10 поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 (учасника бойових дій).

Так постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 17.04.2019 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі» з 01 травня 2019 року пільга особам надається в грошовій формі. Розрахунком пільг по всім комунальним послугам займається Управління праці та соціального захисту населення. Таким чином, КП «Житомиртеплокомуненерго» з травня 2019 року розрахунком пільг споживачам не займається, а тому нарахування за надані послуги здійснюється в повному обсязі. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості (графа «Оплата») та відомосте1 по надходженню коштів з Ощадбанку, на особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 систематично зараховуються кошти за надані пільги.

Також колегія суддів вважає, що підстави для застосування позовної давності відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Під час розгляду справи було встановлено, що 20 січня 2011 року з ОСОБА_3 , як уповноваженим представником всіх співвласників квартир, був укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Пунктом 9.1 даного Договору було визначено, що строк позовної давності за договором становить п`ять років.

Після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення з його дружиною - ОСОБА_1 . Згідно п.9.1 вказаного договору також було визначено, що строк позовної давності за договором також становить п`ять років.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати, зокрема, часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 07 червня 2018 року справа № 668/8830/15-ц).

Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачі здійснювали періодичні платежі за надані послуги із централізованого опалення: так у вересні 2014 року сплачено 400,00 грн. (нарахування за вказаний місяць не проводилось), у березні 2015 року сплачено 550,00 грн. (нарахування становило 198,22 грн), у січні 2017 сплачено 3100,00 грн. (нарахування становило 2726,89 грн.). Вказані дії свідчить про визнання відповідачами боргу, який існує з 01.12.2013 року та є доказом переривання строку позовної давності, який сторони збільшили до 5 років.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді