Справа № 137/479/22

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
08.06.2022 представник позивача адвокат Паламарчук О.А. звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 у період з 23.03.2021 по 16.03.2022 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді електрика. 16.03.2022 позивача було звільнено з посади електрика за п.1 ст. 36 КЗпП. Про своє звільнення позивач дізнався телефоном, заяву про звільнення за згодою сторін позивач не писав, а трудову книжку і наказ про припинення трудового договору отримав кур`єрською службою. Також позивачу не була здійснена виплата належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.
За наведених обставин, просили стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі, грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, інші виплати належні працівникові при звільненні, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
07.07.2022 Генеральним директором ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» надіслано відзив на позовну заяву (а.с. 70-72) яким останній просить відкласти судове засідання призначене на 14 год 00 хв 06.07.2022 на інший день та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що виплата позивачу заборгованості не була здійснена об`єктивними причинами, що мають надзвичайний характер, зокрема у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, що є форс-мажорною обставиною. Визнає, що після усунення вищевказаних обставин, відповідач виконає своє зобов`язання. Також у відзиві зазначив, що не може надати всіх доказів витребуваних судом, оскільки при звільненні із підприємства позивача, до вказаного наказу було долучено і бухгалтерів, котрі уповноважені формувати довідки про нараховані суми працівникам при звільненні.
20.09.2022 відповідачу було надіслано докази (розрахунок позовних вимог та середньоденної заробітної плати позивача) з одночасним надсиланням їх стороні відповідача (а.с. 104) та запропоновано подати до суду письмову позицію щодо них.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився. Натомість представником позивача адвокатом Паламарчук О.А. надіслано на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої остання просить розглянути справу без участі позивача та його представника на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Позовні вимоги підтримують повністю, просять врахувати поданий розрахунок позовних вимог по справі, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 116-117).
Представник відповідача до судового засідання вкотре не з`явився, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином. Про причини неявки суд не попередив, будь-яких інших клопотань до суду не подав. Щодо розрахунку позовних вимог та середньоденної заробітньої плати позивача власної позиції не зазначив (а.с. 103, 115).
Суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положення ст. 223 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши заяву позивача та матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Так, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.03.2017 (а.с. 6-7) позивач ОСОБА_1 з 23.03.2021 по 16.03.2022 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво».
Наказом за № 03-2К від 16.03.2022 за згодою сторін звільнено ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8).
Довідкою із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період 2021-2022 року (а.с. 9-11) зазначається про наявність у позивача суми заробітку, кількості днів стажу та про сплату єдиного внеску.
Випискою по особовому рахунку за період з 01.05.2021 по 31.05.2022 (а.с. 12-28) зазначається про надходження виплат від ТОВ ««Енергетично-дорожнє будівництво».
Штатним розписом (а.с. 74-77) вказується перелік посад у ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» із зазначенням посадового окладу.
15.03.2022 наказом за № 03-К/05 Генеральним директором ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» оголошено простій не з вини працівників із 16 березня 2022 року до можливості відновити роботу.
15.03.2022 наказом за № 03-К/14 Генеральним директором ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» призупинено дію трудових договорів із посиланням на Закон України «Про правовий режим воєнного стану та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у тому числі із бухгалтером по заробітній платі (як підтвердження того, що відповідач не може надати витребувані судом докази в повній мірі).
Розрахунком позовних вимог (а.с. 108) представник позивача обґрунтовує заборгованість по заробітній платі - 1 935,81 грн.. Своєю чергою розмір компенсації за невикористану відпустку тривалістю 24 дні за період з 23.03.2021 по 16.03.2022 зазначає - 33 437,52 грн.
Розрахунком середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні (станом на 20.09.2022) (а.с. 109) представник позивача зазначає, що середній заробіток позивача при звільнені становить 111 503,29 грн.
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указ затверджено Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022. Надалі строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. Листом від 28.02.2022 року №2021/02.0-7.1 ТПП України засвідчила військову агресію російської федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
За ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
Варто зауважити, що відповідач (юридична особа) розташований з адресою АДРЕСА_1 , у своєму відзиві (а.с. 70-72) посилається на вищевказану норму, втім ігнорує інтенсивності бойових дій та загальну військову ситуації у наведеному регіоні.
Також відповідач не зазначає, яким чином бойові дії вплинули на порушення ним зобов`язань та не повідомив про відновлення ним роботи до дати ухвалення судом рішення. Відтак наявні підстави вважати, що посилання на воєнний стан у країні, як умову, є нічим іншим як порушенням балансу між положеннями закону та зобов`язань відповідача. Безперечно обіцянка зазначена у відзиві не забезпечить належним чином захисту інтересів ОСОБА_2 ..
Враховуючи те, що ОСОБА_1 працював у ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво", був звільнений з 16.03.2022, відповідачем не виплачено належні йому кошти при звільненні, не надано обгрунтованих заперечень (оцінка яким буде надана порядком нижче) враховуючи розрахунок позивача (а.с. 106) та відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 1965,81 грн. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 33 437,52 грн.
Водночас порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року (далі Порядок).
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку в такому випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з записами у трудовій книжці позивач 16.03.2022 був звільнений за згодою сторін (а.с. 7).
Починаючи з 17.03.2022 (наступний день після звільнення позивача) кількість робочих днів по день ухвалення судового рішення у справі 13.10.2022 становить 146 робочих днів.
Таким чином, середня заробітна плата ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні розраховується за наступною формулою: середньоденна заробітна плата (796,45 грн) х кількість днів затримки розрахунку - 146 робочих днів = 116 281,70 грн.
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (постанова від 26.06.2019) висловила правові позиції щодо можливості зменшення суми відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та підстав такого зменшення.
Зокрема Верховний Суд зазначив, що у вказаних відносинах працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п. 72 постанови).
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України (п. 82).
Велика Палата дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п.п. 87, 89).
У п. 91 постанови визначено критерії, які суд має враховувати при вирішенні питання розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, а саме: розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Суд вважає, що зазначеним чином будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки судовий збір не сплачувався ОСОБА_1 при звернені до суду, адже відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі при поданні позову про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору.
Керуючись ст. 43 Конституції України ст.ст. 115, 116, 117, 223 КЗпП України, ст.ст. 2, 12, 78, 81, 141, 223, 247, 263-268 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», п.2 Постановою КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", № 100 від 08.02.1995, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (постанова від 26.06.2019), суд,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь держави Україна 992,40 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.