Номер провадження: 22-ц/813/1337/22
Номер справи місцевого суду: 501/3720/14-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС») у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк») про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Пушкарського Д.В. 16 грудня 2019 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до АКІБ «УкрСиббанк, в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції (т.2 а.с.11-13) просив:

- визнати недійсними та підробленими додаткову угоду № 1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток№2) до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року, які підписані 20 лютого 2009 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та від імені ОСОБА_1 ;

- визнати дії Акціонерного товариства «УкрСиббанк» нечесною підприємницькою практикою, обманом споживача;

- визнати порушення Акціонерним товариством «УкрСиббанк» умов п.9.4 споживчого кредитного договору №0 від 13.04. 2007 р.;

- стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати на проведення експертизи у сумі 5560 гривень 80 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», (що в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був підписаний договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 193000 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних на строк до 13.04.2014 року.

ОСОБА_1 стверджував, що додаткову угоду №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2) до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року, які підписані 20 лютого 2009 року між невідомою особою та АКІБ «УкрСиббанк», він не підписував.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано недійсними та підробленими додаткову угоду №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток№2) до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року, які підписані 20 лютого 2009 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та від імені ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи в сумі 5 560,80 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залучено до участі у справі, у якості правонаступника третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС».

В апеляційних скаргах представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»), просять рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом. Крім того, апелянти зазначають, що ОСОБА_1 підписував Договір про надання споживчого кредиту №0 від 13.04.2007 р. та Додаткову угоду №1 від 20.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №№0 від 13.04.2007 року, і його права під час укладення даних договорів не порушувались.

Сторони про розгляд справи на 29 березня 2022 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС») підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №730 АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був підписаний договір про надання споживчого кредиту №0 за яким, відповідно до п.1.1. договору, банк зобов`язався надати ОСОБА_1 однією сумою на споживчі цілі кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 193000 доларів США (сто дев`яносто три тисячі доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладення договору дорівнювало 974650 (дев`ятсот сімдесят чотири тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 коп.), зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13 %. Надання кредиту (грошових коштів) здійснювалось у наступний термін: з «13» квітня 2007 року по «13» квітня 2014 року (т.1 а.с.8-13).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та з ПАТ «Дельта Банк» (покупець) був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами (т.1 а.с.36).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02.12.2016 року по справі призначена почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлені наступні питання:

- Чи виконано підпис від імені особи ОСОБА_1 , у додатковій угоді №1 від 20 лютого 2009 року до споживчого кредитного договору №0 в рядку «підпис» самим ОСОБА_1 , чи іншою особою?

- Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 в графіку платежів від 20 лютого 2009 року у графі підпис позичальник - ОСОБА_1 самим ОСОБА_1 або іншою особою?

- Чи виконані підписи від імені ОСОБА_1 на кредитному договорі №0 від 13 квітня 2007 року та у додатковій угоді №1 від 20 лютого 2009 року однією особою?

- Особою якої статі виконано підпис в графі «Поручитель» на оригіналі Додаткової угоди №1 від 20.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0?

- До якої групи за віком належить виконавець підпису в оригіналі Додаткової угоди №1 від 20.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0?

- Чи не виконано підпис навмисно зміненим почерком на оригіналі Додаткової угоди №1 від 20.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0?

- Чи не володіє особа, яка виконала підпис, навиками написання спеціальними шрифтами?

Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Згідно експертного висновку №494 від 01.06.2017 року, якій виконаний експертом ОСОБА_2 (яку також було допитано у судовому засіданні від 12.12.2019 року) встановлено, що підпис від імені особи ОСОБА_1 у додатковій угоді №1 від 20.02.2009 року до споживчого кредитного договору №0 в рядку «підпис» виконано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою .

Підпис від імені ОСОБА_1 у графіку платежів від 20.02.2009 року у графі «підпис позичальника ОСОБА_1 » виконано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою. (т.1 а.с.207- 223)

Судом першої інстанції встановлено, що додатковою угодою №1 від 20 лютого 2009 року та графіком платежів до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року було змінено п.3.1.додаткової угоди, а саме: сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів в період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, здійснюється позичальником в період з 01.01.2014 року по 10.01.2014 року згідно з умовами договору; сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів в період з 01.01.2009 року по 31.01.2009 року, здійснюється позичальником в період з 01.02.2014 року по 10.02.2014 року згідно з умовами договору.

Кредит сплачується 20 числа кожного місяця ануїтетним платежем та складає 2719,27 доларів США, якщо інший розмір платежу не буде встановлено відповідно до умов договору;

Змінено кінцевий термін повернення кредитних коштів - позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 13 квітня 2016 року.

Посилання у запереченні на позов та у апеляційних скаргах представника ПАТ «УкрСиббанк» з представника ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС») про те, що позивач здійснював платежі за новою додатковою угодою відповідно до випискою з кредитного договору за період з 20.02.2009 року по 20.12.2011 рік, є необґрунтованим, оскільки з наданих апелянтами доказів неможливо встановити, що ОСОБА_1 здійснював погашення кредиту саме по умовам додаткової угоди №1 від 20.02.2009 року до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено заяву представника ПАТ «Дельта Банк» про застосування строків позовної давності, оскільки позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач звернувся з позовною заявою 22.07.2014 року, про наявність оспорюваної додаткової угоди №1 від 20 лютого 2009 року та графіку платежів до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року дізнався при розгляді справи № 501/3458/13-ц у серпні 2013 року, відтак, суд дійшов вірного висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності.

Згідно п.9.4 споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007р., зміни до договору оформляються шляхом підписання сторонами відповідних угод до нього, крім випадків, коли цим Договором прямо передбачено, що зміни його умов не потребують укладання будь яких додаткових угод.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша ст.225 ЦК України тощо).

Так, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частини 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку із невідповідністю його вимогам частин 3 і 5 статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

При цьому, згідно з ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту. Звернення окремо з такою вимогою, без застосування наслідків недійсності правочину, є правом позивача, тому у випадку пред`явлення такого факту вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину, або відмови в цьому.

Разом з тим, якщо позивач не заявляв окремо вимогу про встановлення нікчемності правочину, а посилається на її нікчемність при обґрунтуванні іншої пред`явленої вимоги, суди не вправі посилатися на відсутність рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинні дати оцінку таким доводам позивача в мотивувальній частині рішення або ухвалити додаткове рішення.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон N 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону N 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Оскільки висновком експерта встановлено, та не спростовано відповідачем та третьою особою той факт, що підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2) до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року, які підписані 20 лютого 2009 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та від імені ОСОБА_1 , підписано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою, та відповідач не довів що позивачем вчинялись дії, спрямовані на виконання додаткової угоди № 1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток№2) до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року, належними та допустимими доказами, - то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дана оскаржувана угода є нікчемною.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання дій Акціонерного товариства «УкрСиббанк» нечесною підприємницькою практикою, обманом споживача, та визнання порушення Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» умов п. 9.4 споживчого кредитного договору №0 від 13.04. 2007 року, то суд першої інстанції, у зв`язку із не доведенням у цій частині позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у даній частині заявлених вимог.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС») про те, що висновок експерта №494 від 01.06.2017 року є неналежним та недопустимим доказом.

Колегія суддів зазначає, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження необґрунтованості висновку експерта апелянтами не надано.

Крім того, у разі незгоди із висновками експертизи №494 від 01.06.2017 року, апелянти мали право, на підставі положень ч.2 ст.113 ЦПК України, заявити клопотання про призначення у справі повторної експертизи, чого останніми зроблено не було.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 грудня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС») - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 15 квітня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе