Справа № 464/160/22 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/1617/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ЛКП «Львівавтодор» - Баркар Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства "Львівавтодор" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівавтодор»про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала на посаді заступника директора з економічних питань ЛКП «Львівавтодор» з 01 липня 2020 р по 29 листопада 2021року.

Наказом від 29 листопада 2021 року №1530-к її було звільнено з роботи у зв`язку із змінами в організації праці по підприємству, реорганізації та скорочення посад працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Підставою для даного звільнення став наказ від 14 вересня 2021 року №1113-к, згідно якого відповідачем прийнято рішення, про скорочення посади «заступника директора з комерційних питань» із яким її було ознайомлено 27 вересня 2021 року.

Цим же наказом передбачено: «підготовити повідомлення про наступне вивільнення працівників та попередити за два місяці письмово (окремим письмовим повідомленням або під розписку в наказі)».

Позивачка вважала, що видання наказу про скорочення посад є неналежним персональним попередженням про звільнення.

Попередження про звільнення, в розумінні ст.49-2 КЗпП України, за своєю суттю повинно бути «персональним» та одночасно містити пропозицію працівникові про іншу роботу на тому самому підприємстві.

Також процедура скорочення посад, згідно з цим наказом, розпочалась з 01 жовтня 2021 року і повинна була завершитись 01 грудня 2021 року.

29 листопада 2021 року відповідач надав її для ознайомлення Повідомлення про зміну істотних умов праці, у якому містились «вакантні посади станом на 17 жовтня 2021 року».

Вказане повідомлення, яке вона підписала у день звільнення (29 листопада 2021 року), не містило жодних підписів уповноважених осіб, печатки підприємства та реквізитів офіційного документа, згідно із встановленими державними стандартами діловодства.

Крім того, у період з 28 вересня 2021 року по 29 листопада 2021 року, на підприємстві з`являлось ряд посад, які її не було запропоновано.

Також відповідачем не здійснено її виплати винагороди за підсумками роботи за рік, яка передбачена Положенням про порядок і умови виплати працівникам ЛКП «Львівавтодор» винагороди за підсумками роботи за рік.

З врахуванням зазначених обставин просила:

визнати протиправним та скасувати наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2021 року №1530-к;

поновити її на посаді заступника директора з економічних питань ЛКП «Львівавтодор» з 30 листопада 2021 року;

стягнути з ЛКП «Львіватодор» на її користь винагороду за підсумками роботи за 2021 рік та судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідачем не виконано обов`язок щодо повідомлення її довірительки про всі вакантні посади на підприємстві у період з 27 вересня 2021 року по 29 листопада 2021 рік.

Так в Наказі «Про скорочення посад» від 14 вересня 2021 року вказується, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникам інші вакантні посади на підприємстві», але даний обов`язок роботодавцем не виконаний, а позивачці були запропоновані посади тільки 29 листопада 2021 року, в день її звільнення.

Станом на 27 вересня 2021 року були наявні 27 посад, а також, в період з 28 вересня по 29 листопада 2021 року з`явилось ще 10 вакантних посад.

Натомість в повідомленні яке було надане позивачці було вказано 21 посаду станом на 17 жовтня 2021 року, хоча вручене таке 29 листопада 2021 року.

Серед посад, що з`явились у цей період були посади начальника відділу з публічних закупівель, начальника фінансового відділу, які відповідали кваліфікації Позивачки, дотичні до її попередніх трудових обов`язків, та могли її зацікавити.

Також зазначає, що відсутні докази не виконання позивачкою в повному обсязі показників, передбачених додатком 3.1 до Колективного договору. Іншим працівникам ЛКП «Львівавтодор» така винагорода з підсумками 2021 року була виплачена.

Просила рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника ЛКП «Львівавтодор» - Баркар Г.В. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач належним чином виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України запропонував ОСОБА_1 наявні вакантні посади на час її звільнення (29 листопада 2021 року), від яких остання відмовилась.

З таким висновком суду погодитись не можна із наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебувала з ЛКП "Львівавтодор" у трудових відносинах, працюючи з 01 липня 2020 по 29 листопада 2021 на посаді заступника директора з економічних питань ЛКП "Львівавтодор".

Згідно наказу №1113-к від 14 вересня 2021 року у зв`язку із виробничою необхідністю та з метою економії бюджетних коштів прийнято рішення про скорочення посад по підприємству ЛКП "Львівавтодор", а саме з 01 жовтня 2021 розпочато процедуру скорочення посад: заступника директора з економічних питань 1 штатна одиниця, заступника директора з питань безпеки 1 штатна одиниця. Вказано підготувати повідомлення про наступне вивільнення працівників та попередити за два місяці письмово (окремим письмовим повідомленням або під розписку в наказі), одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникам інші вакантні посади на підприємстві (а.с.7).

Відповідно до повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 запропоновано вакантні посади станом на 17 жовтня 2021, однак така відмовилася від запропоованих посад 29 листопада 2021, на що проставила свій підпис (а.с.8).

Згідно із наказом директора ЛКП "Львівавтодор" М.В. Власюка №1530--к від 29 листопада 2021 звільнено ОСОБА_1 із посади 29 листопада 2021 року, у зв`язку із змінами в організації праці по підприємству ЛКП "Львівавтодор", реорганізації та скорочення посад працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку за ст. 44 КЗпП України (а.с.6).

У той же час, відповідно до частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Вимоги даної статті вважаються виконаними в повній мірі, коли працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №826/7878/18.

Звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України.

Як зазначено в Наказі «Про скорочення посад» від 14 вересня 2021 року, скорочуються посади: заступника директора з економічних питань 1 штатна одиниця; заступника директора з питань безпеки- 1 штатна одиниця….

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникам інші вакантні посади на підприємстві.

Таким чином відповідач мав запропонувати позивачці всі вільні вакантні посади які з`являться на підприємстві у період з 27 вересня 2021 року по 29 листопада 2021 року.

Відповідач не пропонував позивачці всі вільні вакантні посади які з`являлися на підприємстві у цей період.

Згідно даних Аналітичної довідки щодо руху вакансій ЛКП «Львівавтодор» від 09 червня 2022 року №1395, яка була подана відповідачем до суду першої інстанції протягом періоду з 27 вересня 2021 року до 29 листопада 2021 року було звільнено 15 працівників, відповідно з`явилось 10 вакантних посад, серед яких зокрема посада начальника відділу публічних закупівель, начальника відділу інвестиційних проектів, начальника фінансового відділу.

Однак, дані посади не пропонувалися ОСОБА_1 , а поспіхом заповнювались іншими працівниками.

Зокрема, згідно наказу №1437-к від 09 листопада 2021 розу звільнено за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України, начальника відділу інвестиційних проектів ОСОБА_3 з 22 листопада 2021 року.

На цю посаду згідно наказу №1475-к від 19 листопада 2021 року переведено провідного інженера з технічного нагляду ОСОБА_4 з 23 листопада 2021 року.

Згідно наказу №1491-к від 22 листопада 2021 року звільнено за угодою сторін, згідно статті 36 КЗпП України начальника відділу з публічних закупівель ОСОБА_5 з 26 листопада 2021 року.

На цю посаду, згідно наказу №1527-к від 29 листопада 2021 року, переведено провідного спеціаліста з публічних закупівель ОСОБА_6 ОСОБА_4 з 29 листопада 2021 року.

Згідно наказу №1349-к від 26 жовтня 2021 року звільнено за угодою сторін, згідно статті 36 КЗпП України начальника фінансового відділу Ревулу З.Я. з 27 жовтня 2021 року.

На цю посаду, згідно наказу №1355-к від 27 жовтня 2021 року за строковим трудовим договором з 28 жовтня 2021 року прийнято ОСОБА_7 .

На зазначені вакантні посади претендувала позивачка по справі, однак такі їй не пропонувались.

Отже, відповідач не належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1 у період з 27 вересня 2021 року по 29 листопада 2021 року, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу №1530-к від 29 листопада 2021 року про її звільнення з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до даних, зазначених у табелях обліку використаного часу за вересень, жовтень 2021 року позивачка працювала два робочі дні у вересні 2021 року, тобто їй здійснювались виплати заробітної плати протягом двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбулося звільнення, з яким, власне, і пов`язана відповідна виплата.

Згідно розрахунку відповідача середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1 281,54 гривень (а.с.145).

Кількість днів вимушеного прогулу з 30 листопада 2021 року по 13 жовтня 2022 року становить 224 дні.

Звідси, 1281,54 х 224 = 287 064 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо розрахунку позивачки про визначення її середньоденної заробітної плати в сумі 2 118 гривень 52 коп., то такий є невірним.

У своїх розрахунках позивачка просить брати до уваги фактично відпрацьовані нею повні місяці: червень та липень 2021 року, однак, правильним буде розрахунок середньої зарплати за два останні місяці що передували звільненню, і це є вересень та жовтень 2021 року.

Тому, в цій частині, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь з відповідача винагороди за підсумками за 2021 рік, то такі не можуть бути задоволеними із наступних підстав.

Порядок виплати за підсумками роботи винагороди в ЛКП «Львівавтодор» визначено Додатком №3 до Колективного договору (надалі Додатку).

Відповідно до п.1.3 «Додатку» винагорода за підсумками роботи за рік відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат фонду оплати праці і виплачується працівникам підприємства за рахунок коштів фонду оплати праці.

Пунктом 1.4. «Додатку» визначено, що винагорода виплачується за результатами роботи за рік.

Пунктом 2.1. «Додатку» передбачено, що винагорода за підсумками роботи за рік нараховується в розмірі 100% за умови виконання в повному обсязі показників, передбачених Додатком №3.1, та відсутності упущень і порушень згідно з Додатками №3.2, №3.3.

Згідно п.2.6 «Додатку» працівникам, які допустили виробничі упущення і порушення трудової дисципліни, винагорода за підсумками роботи за рік зменшується або не виплачується взагалі (Додаток №3.2. і №3.3.).

Додатком 3.1 до Колективного договору встановлені показники, за виконання яких винагорода за підсумками роботи за рік нараховується працівнику підприємства в повному розмірі (в розмірі 100%), а саме:

висока результативність праці, якісне, вчасне та у повному обсязі виконання обов`язків;

відсутність зауважень, скарг та претензій щодо виконання покладених на нього обов`язків та завдань.

Додатком 3.2. передбачено перелік підстави виробничих упущень, за які працівники частково позбавляються винагороди за підсумками роботи за рік, а саме:

непродуктивне використання робочого часу 30%;

несвоєчасна підготовка бухгалтерської і статистичної звітності 30%;за невиконання у термін наказів, рішень, завдань керівних посадових осіб 50%;

за порушення правил внутрішнього трудового законодавства 30%

Отже, «Додатком» врегульовано порядок визначення винагороди за підсумками винагороди за рік, визначено максимально можливий розмір винагороди і не передбачено автоматичної виплати будь-якому працівнику винагороди у розмірі 100%.

При цьому, позаяк виплата є заохочувальною, її розмір обчислюється зважаючи на особисті заслуги працівників та їхній внесок у загальний фінансовий результат діяльності підприємства.

Рішення про виплату винагороди приймається за умови виконання підприємством основних показників фінансово-господарської діяльності за звітний період а також за наявності коштів фонду оплати праці.

Враховуючи що позивачка тривалий час (з 09 вересня 2021 року по 26 листопада 2021 року) була відсутня на роботі, відносно неї велось службове розслідування щодо неналежного виконання посадових обов`язків (недотримання валютного законодавства) позивач об`єктивно не виплатив її винагороди за підсумками роботи за 2021 рік.

Тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволеними.

З врахуванням вищезазначеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Шалапай І.О. підлягає до задоволення, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2021 року №1530-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з економічних питань Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» з 30 листопада 2021 року.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2021 року по 12 жовтня 2022 року в сумі 287 064 гривень.

Сума виплат зазначена без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» на користь держави 7126 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.