ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5690/22 Справа № 173/169/22 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина в зв`язку з навчанням,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2022 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина в зв`язку з навчанням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з січня по червень 2003 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4 . В свідоцтві про народження сина у графі батько записаний « ОСОБА_1 (відповідач). 19.04.2005 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за її позовом встановлений факт батьківства відповідача по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За даним рішенням з відповідача були стягненні аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 30.01.2009 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення за позовом відповідача до неї, про зменшення розміру аліментів та реструктуризацію заборгованості. Згідно даного рішення було зменшено розмір аліментів до 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІНФОРМАЦІЯ_3 їх сину виповнилось 18 років та він досяг повноліття. Стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини припинено. Але їх син продовжує навчатись в 11 класі Верхньодніпровського ліцею № 2, де навчається з 01 вересня 2011 року. Син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Її затрати на навчання сина складаються з придбання для сина одягу, взуття, їжі, підручників, зошитів, книг, оплати послуг Інтернету, оплати у пробному тестуванні з оплати ЗНО, оплати комунальних послуг. В ліцеї для одержувачів освітніх послуг організоване гаряче харчування у вигляді щоденних обідів, які вона оплачувала самостійно. Вона отримує заробітну плату в невеликому розмірі, тому її коштів недостатньо для задоволення необхідних потреб сина в зв`язку з навчанням, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина в зв`язку з навчанням - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку з навчанням твердій грошовій сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн., щомісячно, починаючи стягнення з 20 січня 2022 року і до 17 червня 2022 року включно, тобто до закінчення навчання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави в сумі 992.40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2022 року про стягнення аліментів на повнолітнього сина в зв`язку з навчанням нове рішення і винести нове рішення про часткове задоволення позову, зменьшивши розмір аліментів до 500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 01 лютого 2022 року і до 10.06.2022 року включно до закінчення навчання.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року від інших учасників справи не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони в 2003 році перебували в фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. В свідоцтві про народження сина у графі батько записаний відповідач, ОСОБА_1 .

19.04.2005 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за позовом ОСОБА_2 , встановлений факт батьківства відповідача по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За даним рішенням з відповідача були стягненні аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_6 сину сторін - ОСОБА_3 досягнув повноліття. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує навчання у в 11 класі Верхньодніпровського ліцею № 2, де навчається з 01 вересня 2011 року по 17.06.2022 року, що підтверджується довідкою навчального закладу.(а.с.29).

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.

За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Як передбачено ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно ст. 185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З урахування того, що повнолітній син сторін з 01 вересня 2011 року по 17 червня 2022 року продовжує навчання у зв`язку з чим позивач несе затрати, власного доходу ОСОБА_3 не має і перебуває на утриманні матері, тому потребує матеріальної допомоги від батька.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у проваджені № 6-1296цс15 та у Постанові Верховного Суду (колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем не надано доказів про існування обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, передбачених ст. 182 СК України, також судом першої інстанції враховується розмір затрат, які несе позивачка в зв`язку з навчанням сина, той факт, що син сторін ще не здобув середньої освіти, тому не має можливості працювати й в зв`язку з наведеними обставинами можливо стягнути з відповідача на ім`я позивачки аліменти в твердій грошовій сумі 1500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач має великі вади із здоров`ям, а саме варикозне розширення вен ніг, цукровий діабет 2 типу, трофічні зміни шкіри гомілок, а тому він не може сплачувати аліменти на повнолітнього сина на час навчання в розмірі 1500,00 грн., колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідач є працездатною особою, є фізичною - особою підприємцем та має постійний дохід, йому не встановлено групи інвалідності та не призначено пенсії у зв`язку із вадами здоров`я, а тому в розумінні ст. 182 СК України вказані обставини не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги, що у відповідача на утриманні перебувають неповнолітні діти, дружина, яка не працює та перебуває у центрі зайнятості, а тому дані обставини не дають йому можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина на час навчання в розмірі 1500,00 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач добровільно допомоги на утримання сина не надає, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину на час його навчання в даному розмірі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова