Справа № 161/674/22 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/876/22 Категорія: 3 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.

секретар Ганжа М. І.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника міської ради Хаймика В. Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , до ОСОБА_13 , Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_14 , про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2022 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_13 , Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_14 в якому просили скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) серії BJI № 55, зареєстрованої 16.01.2019 відділом ДАБК Луцької міської ради; скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 21.01.2019 державного реєстратора КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчука Г.Я. про зміни до запису Державного реєстру прав та зміни до права власності; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_14 приміщення підвального поверху, загальною площею 169,7 кв.м., житлового будинку по АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , виготовленому станом на 10.01.2019 .

Позивачем ОСОБА_2 09.08.2022 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на приміщення підвального поверху загальною площею 169,7 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 номер 2514-2019, виготовленому станом на 10.01.2019 року, а саме: № 1 «торговий зал №1», площею 90,1 кв.м.; № 2 «сходова» площею 11,2 кв.м.; № 3 «санвузол», площею 18,9 кв.м.; № 4 «підсобне приміщення», площею 11,5 кв.м.; № 5 «коридор», площею 7,2 кв.м.; № 6 «сходова», площею 11,3 кв.м.; № 7 «коридор», площею 4,5 кв.м.; № 8 «приямок», площею 3 кв.м.; № 9 «приямок», площею 3 кв.м.; № 10 «приямок», площею 3 кв.м.; № 11 «приямок», площею 3 кв.м.; № 12 «приямок», площею 3 кв.м.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що 10.09.2021 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк H.A. проведено державну реєстрацію іпотеки на підставі Договору іпотеки від 10.09.2021, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_15 передала в іпотеку ОСОБА_16 нежитлове приміщення загальною площею 190,2 кв.м. в буд. АДРЕСА_1 , яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.02.2021 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. Тобто в іпотеку передано підвальні приміщення, які є предметом даного спору. Вказаною іпотекою забезпечувалося виконання ОСОБА_14 основного зобов`язання, яке виникло на підставі Договору позики, укладеного 03.02.2021 між нею та її чоловіком ОСОБА_17 , згідно з яким вона позичила в нього 11220000 грн. (за офіційним курсом НБУ, встановленим на вказану дату 28,05 грн. за 1 долар США становило 400000 дол. США), які мала повернути до 03.12.2023. Луцький міськрайонний суд Волинської області 21.07.2022 в справі № 161/2760/22 своїм рішенням стягнув з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_18 заборгованість за договором позики від 03.02.2021 в розмірі 400000 дол. США. Як наслідок, ОСОБА_15 намагається припинити своє право власності на підвальні приміщення, адже після набрання судовим рішенням в справі № 161/2760/22 законної сили, ОСОБА_19 вчинятиме дії спрямовані на набуття права власності на спірне майно, шляхом звернення стягнення на даний предмет іпотеки.

Таким чином, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_17 права власності на спірні приміщення може унеможливити виконання рішення суду в частині витребування цих приміщень з чужого незаконного володіння ОСОБА_14 у разі задоволення заявленого позову та унеможливить поновлення порушених прав.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що при постановленні оскарженої ухвали суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, аргументи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено твердження, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі.

Однак з таким висновком місцевого суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно зі ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.(ст.150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

З матеріалів справи слідує, що позивачі звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивують тим, що позивачі у справі є власниками квартир в житловому будинку по АДРЕСА_1 . З огляду на вказану обставину та положення п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.2 ст.382 ЦК України та рішень Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року в справі N1-2/2004 і від 9 листопада 2011 року в справі №1-22/2011 вони є співвласниками підвальних приміщень житлового будинку АДРЕСА_1 .

Незаконними діями і рішеннями відповідачів, а саме проведенням ОСОБА_13 реконструкції з прийняттям відділом ДАБК ЛМР в експлуатацію «реконструйованого» приміщення підвалу площе 190,2 кв.м., реєстрація за ним права власності на такий об`єкт та подальше його відчуження на користь ОСОБА_15 порушено їхнє право власності на вказане приміщення.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову заявник стверджує, що існує ризик відчуження спірного майна третім особам, що в подальшому ускладнить виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 10.09.2021 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. проведено державну реєстрацію іпотеки. Підставою для державної реєстрації став договір іпотеки від 10.09.2021, за яким іпотекодавець - ОСОБА_15 передала в іпотеку ОСОБА_16 нежитлове приміщення загальною площею 190,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.02.2021 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П., тобто в іпотеку передано спірні підвальні приміщення.

Цією іпотекою забезпечувається виконання ОСОБА_15 основного зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики, укладеного 03.02.2021 між нею та ОСОБА_20 , за яким вона позичила в нього 11220000 грн. (за офіційним курсом НБУ, встановленим на цю дату - 28,05 грн. за 1 долар США - це становило якраз 400000 доларів США), які мала повернути до 03.12.2023.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.07.2022 у справі за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_15 про стягнення боргу позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_16 заборгованість за договором позики від 03 лютого 2021 року в розмірі 400000 доларів США.

Встановивши, що між сторонами виник реальний спір з приводу майна , майнових прав та між заходом забезпечення позову і предметом позову існує безпосередній зв`язок, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні передбачені законом підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення підвального поверху загальною площею 169,7 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Позивачі звернулися до суду з вимогою майнового характеру (витребування майна з чужого незаконного володіння) та немайновою позовною вимогою (скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав), то в даному випадку немає застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися, що і було встановлено судом при вирішені поданої заяви.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (ст. 11 ЦПК України).

Враховуючи характер спору, в якому позивачі оспорюють правомірність набуття права власності на спірне нерухоме майно, своєчасне невжиття заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на нього, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне майно, то заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів (у разі доведення такого порушення), оскільки відповідач ОСОБА_15 має в своєму володінні спірне майно, а відтак може ним розпорядитись у будь-який спосіб, враховуючи відчуження третій особі.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та права відповідачів не порушують.

Застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, щодо правомірності набуття права власності яких виник спір є співмірним та ефективним способом забезпечення позову.

Враховуючи принцип співмірності в застосуванні заходів забезпечення позову, заяву ОСОБА_2 необхідно задовольнити .

Таке забезпечення позову гарантуватиме виконання можливого рішення суду, при цьому права та законні інтереси відповідача ОСОБА_15 не будуть порушені, оскільки, як власник майна, має усі правомочності щодо нього, окрім розпорядження, яке є тимчасовим.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції при постановленні ухвали залишив поза увагою підстави та предмет позову та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, тому ухвалу суду необхідно скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення підвального поверху загальною площею 169,7 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 , технічна характеристика, яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 номер 2514-2019, виготовленому станом на 10 січня 2019 року, а саме: № 1 «торговий зал №1», площею 90,1 кв.м.; № 2 «сходова» площею 11,2 кв.м.; № 3 «санвузол», площею 18,9 кв.м.; № 4 «підсобне приміщення», площею 11,5 кв.м.; № 5 «коридор», площею 7,2 кв.м.; № 6 «сходова», площею 11,3 кв.м.; № 7 «коридор», площею 4,5 кв.м.; № 8 «приямок», площею 3 кв.м.; № 9 «приямок», площею 3 кв.м.; № 10 «приямок», площею 3 кв.м.; № 11 «приямок», площею 3 кв.м.; № 12 «приямок», площею 3 кв.м.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді