Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2678/22
Провадження №: 2-о/332/109/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 р. м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Погрібна О.М., розглянувши заяву адвоката Лященко Ірини Юріївни в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,

встановила:

Адвокат Лященко І.Ю. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, про встановлення факту родинних відносин,в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_3 ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч.3 ст. 94 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у тому числі справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже заяви у справах окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним нормам процесуального законодавства, що врегульовують порядок вирішення судом порушеного питання, зокрема у справах за заявами про розгляд судом справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, встановленого статтями 315-319 ЦПК України.

За правилами статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за її місцем проживання.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відкриваються судом на підставі подання письмової заяви з доданими доказами, що підтверджують викладені в заяві обставини, і така заява подається за місцем проживання фізичної особи заявника.

За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно, або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Водночас має значення зареєстроване місце проживання.

Місце проживання фізичної особи, згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», має бути зареєстровано у передбаченому порядку.

З матеріалів справи вбачається,що відповідно до копії паспорту громадянина України місце проживання заявника: село Динівці (Чернівецька область), при цьому у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення зазначено адресу заявника: АДРЕСА_1 .

Таким чином ОСОБА_1 та її представником не надано доказів того, що ОСОБА_1 проживає на території, яка відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з відповіддю департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 6111_04-47 від 03.11.2022, інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в реєстрі територіальної громади міста Запоріжжя відсутня.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположення свобод від 4 жовтня 1950 року Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті першому статті шостої Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю ( частина перша статті 378 ЦПК України).

Таким чином, заявнику необхідно надати докази на підтвердження її місця проживання саме на території Заводського району м.Запоріжжя, тобто в межах територіальної юрисдикції Заводського районного суду м. Запоріжжя.

В разі підсудності заяви Заводському районному суду м. Запоріжжя, заявнику слід звернути увагу на наступне.

З доданих до заяви документів вбачається, що до заяви додані копії документів (вірогідно позначених в додатку до заяви, як копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та свідоцтво про народження ОСОБА_2 ), а також нотаріально посвідчений документ (зареєстрований в реєстрі за №299,№300) з проставленим апостилем в перекладі з української на італійську, на іноземній мові.

Звертається увага заявника, що згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

За ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини 3 статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року №2р-2018 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року №5029-VI, зі змінами, визнаний неконституційним, втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації того), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята ст. 10 Конституції України)

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладенні державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20.

З огляду на зазначене, позивачем має бути поданий переклад на державну (українську) мову вищезазначених додатків, відповідно до кількості учасників судового процесу.

Крім того, відповідно до п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, заявник повинен надати підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Встановлення цих фактів має вагоме значення для запобігання сторонам зловживати правом звернення до суду із тими самими вимогами з одного та й того ж приводу та ініціювати повторні судові розгляди за вже розглянутими вимогами у випадках де є підстави для перегляду рішень за нововиявленими обставинами чи ухвалення додаткового рішення. Також надання відомостей про вже розглянуті справи має значення для виключення підстав для залишення частини позовних вимог без розгляду чи закриття провадження у справі, а також для виключення повторного встановлення фактів та обставин, які вже є встановленими при розгляді інших справ та за рішеннями, які набрали законної сили.

Викладене відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Представником заявника в заяві про встановлення факту родинних відносинзазначено, що «Заявник підтверджує, що ним не подано іншої заяви (позову) з тим самим предметом та з тих самих підстав. У провадженні судів України та інших органів, які в межах своєї компетенції вирішують спори, немає справи зі спору про той же предмет і з тих же підстав, а так само відсутні рішення цих органів з такого спору.»

Однак, згідно відомостей, які містяться в системі документообігу загальних судів «Д-3», заявником адвокатом Лященко Іриною Юріївною в інтересах ОСОБА_1 до Заводського районного суду м. Запоріжжя 04.10.2022 подана заява про встановлення факту родинних відносин, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_3 ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) (справа 332/2361/22. Провадження) 2-о/332/101/22), яка на даний час перебуває на розгляді судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Марченко Н.В.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

В керівних роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного суду №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» пунктах 5, 6 зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у порядку, передбаченому ЦПК, за участю заявників і заінтересованих осіб.

Відповідно до листа Верховного суду від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказано, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб;

Заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені ЦПК.

Зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що заявник не зазначив жодної заінтересованої особи.

Тому, заявнику слід визначитися із заінтересованою особою (особами).

Вказавши в заяві належних заінтересованих осіб, заявнику слід зазначити також передбачені п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України відомості про них: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Вказані відомості необхідні для належного повідомлення заінтересованих осіб.

При визначені заінтересованих осіб заявнику слід звернути увагу на те, що відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі.

Згідно з вимогами ч 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261 ЦПК України, суддя, -

постановила:

Заяву адвоката Лященко Ірини Юріївни в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, - залишити без руху.

Надати заявнику строк п`ять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.

Роз`яснити заявнику, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, заява вважатиметься неподаною і буде йому повернута.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М.Погрібна