Справа № 214/631/18
2/214/1561/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення загальною площею 231,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року в розмірі 173719,90 доларів США, що на день проведення розрахунку по офіційному курсу НБУ (27,164406) еквівалентно 4 718 997 грн. 89 коп. та застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна, судові витрати по справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №СМ-SME0AU/087/2006. 21.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , майновим поручителем ОСОБА_2 , з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, було укладено Договір іпотеки №РМ- SME0AU/087/2006, згідно якого ОСОБА_1 надав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення загальною площею 231,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Згідно умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006. Також, згідно умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Договором іпотеки №РМ- SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 року.

В порушення умов Кредитного договору ОСОБА_2 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки, чим порушено зобов`язання за Кредитним договором. Станом на 06.12.2017 року по Кредитному договору №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року існує заборгованість у сумі 173 719,90 доларів США, що на день проведення розрахунку по офіційному курсу НБУ (27,164406) еквівалентно 4 718 997 грн. 89 коп., яка складається з: 147003,92 доларів США (еквівалентно 3 993 274 грн. 17 коп.) заборгованість за кредитом; 26715,98 доларів США (еквівалентно 725 723 грн. 72 коп.) заборгованість по процентам.

Як стало відомо позивачу, 11.11.2014 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав споживачів, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк» про припинення правовідносин. Даним рішенням у тому числі скасовано заборону на відчуження вказаного у Договорі іпотеки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено з Державного реєстру речових прав відповідний запис про іпотеку, зареєстрований 21.11.2010 року в Державному реєстрі іпотек №4086539. Проте, 21.07.2015 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вказане заочне рішення було скасовано, а 25.09.2015 року позовна заява та зустрічна позовна заява залишені без розгляду. Таким чином, оскільки заочне рішення від 11.11.2014 року скасовано, тому з 21.07.2015 року сторони повернуті до попереднього стану, тобто правовідносини між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 не припинені та дійсні, а також дійсні іпотека та заборона згідно Договору іпотеки. Проте, після отримання 25.11.2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу стало відомо, що на підставі заочного рішення від 11.11.2014 року (яке було скасовано), державним реєстратором було внесено запис до Державного реєстру про припинення іпотеки та вилучено запис про обтяження щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач надіслав відповідачу досудову вимогу, яка ним була проігнорована.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2019 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено (а.с.151-158).

Ухвалою суду від 06.09.2021 року вищевказане заочне рішення у даній справі було скасовано (а.с.224-225).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та у відсутність відповідача та третьої особи.

Крім того, представник відповідача надав до суду заяву про застосування позовної давності, в якій просив застосувати до позовної вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позовну давність та відмовити у позові. В обґрунтування заяви зазначив, що із даною позовною заявою позивач звернувся до суду 31.01.2018 року. При цьому, 12.11.2010 року було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», згідно з яким позивач прийняв від банку права вимоги за Кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, де кінцевою датою виконання зобов`язання є 20.11.2013 року. Крім того, представник відповідача зазначає, що 08.01.2009 року ОСОБА_1 було отримано від АТ «ОТП Банк» досудову вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором. Тобто станом на 08.01.2009 року позивач знав про порушення свого права за Кредитним договором, тому встановив нову дату повернення кредитних коштів з урахуванням несплачених процентів, зазначену у Вимозі до 08.02.2009 року. Таким чином, позивач мав можливість скористатись своїм правом звернення до суду за захистом порушеного права у строк до 08.02.2012 року. Разом з тим, представник відповідача вказує на те, що позивач, укладаючи із АТ «ОТП Банк» Договір купівлі-продажу кредитного портфелю та Договір про відступлення права вимоги за договорами забезпечення, ще 12.11.2010 року знав про порушення з боку позичальника ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року. Про порушення свого права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» знало і під час звернення 07.06.2013 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.08.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.08.2016 року, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Але строк позовної давності для ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишився незмінним до 08.02.2012 року. Отже, із закінченням позовної давності по Кредитному договору №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, закінчився строк позовної давності до вимоги про звернення стягнення заборгованості за рахунок іпотечного майна.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, 20.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №СМ-SME0AU/087/2006, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у валюті у розмірі 200 000 доларів США, а позичальник приймає, зобов`язується належним чином використати на повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату на користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які вони визначили у цьому договорі. Цільове використання кредиту на споживчі цілі. Дата остаточного повернення кредиту 20.11.2013 року, згідно Графіку повернення кредиту та процентів (а.с.13-17).

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 21.11.2006 року було укладено Договір іпотеки №РМ-SME0AU/087/2006, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме нежиле приміщення, загальною площею 534,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенком С.М. від 16.03.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №819 та в Державному реєстрі правочинів 16.03.2003 року цим же нотаріусом, номер правочину 503005. Договір зареєстровано 07.04.2005 року КП «Криворізьке БТІ» в реєстрову книгу за №7Н-141-2741. У зв`язку з укладенням Договору іпотеки, 21.11.2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І.М., на підставі Закону України «Про нотаріат», накладено заборону відчуження зазначеного у договорі нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , до припинення договору іпотеки (а.с.18-21).

12.11.2010 року, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк», відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року (а.с.24-32).

Також, 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали Договір про відступлення права вимоги, передавши та відступивши новому кредиторові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за договорами забезпечення, у тому числі по Договору іпотеки №РМ-SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 року, укладеному із ОСОБА_1 (а.с.33-35).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Передача права вимоги (цесія) являє собою договірну заміну кредитора в зобов`язанні шляхом передачі ним своїх прав іншій особі за угодою.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Таким чином, оскільки при відступленні прав вимоги зобов`язання не припиняються, не змінюються залишаються одним і тим самим, а лише відбувається заміна сторони кредитора, тому відповідна заміна відбувається як в основному договорі, так і в іпотечному новий кредитор стає іпотекодержателем.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, ОСОБА_2 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки, у зв`язку з чим станом на 06.12.2017 року утворилась заборгованість у сумі 173 719,90 доларів США, що еквівалентно 4 718 997 грн. 89 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 147 003,92 доларів США, що еквівалентно 3 993 274 грн. 17 коп. та заборгованості по процентам 26 715,98 доларів США, що еквівалентно 725 723 грн. 72 коп. (а.с.11-12).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2014 року визнано припиненими правовідносини, які виникли на підставі Кредитного договору №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», визнано припиненими правовідносини, які виникли на підставі Договору іпотеки №РМ-SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 з моменту укладання договору №ВВG-SME0AU/087/2006 від 22.11.2006 року, скасовано заборону на відчуження зазначеного у Договорі іпотеки №РМ-SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 року нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено з Державного реєстру речових прав відповідний запис про іпотеку, зареєстрований 21.11.2010 року в Державному реєстрі іпотек за №4086539 (а.с.36-37).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.07.2015 року, за заявою ПАТ «ОТП Банк» зазначене вище заочне рішення скасовано та призначено цивільну справу до розгляду, проте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявами про залишення їх позовних заяв без розгляду, які були задоволенні ухвалою суду від 25.09.2015 року (а.с.38,39).

Отже, враховуючи викладене, а також те, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2014 року скасовано, відтак сторони повернуті до свого попереднього стану, тобто правовідносини між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 не припинені та є дійсними, так само є дійсним Договір іпотеки №РМ-SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 року та заборона на відчуження зазначеного у ньому нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №74028646 від 25.11.2016 року, в реєстрі відсутні записи про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень на вказане нежиле приміщення. При цьому, право власності на приміщення 1, загальною площею 231,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 23.10.2015 року Криворізьким міським управлінням юстиції Дніпропетровської області. За відповідачем, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 27.04.2009 року зареєстровано право власності на готельний пансіон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 534,3 кв.м., після реконструкції нежилих приміщень (а.с.9).

Окрім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №76928594 від 26.12.2016 року, 22.04.2016 року за ТОВ «Готельний комплекс «Таїті» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 303,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Відомості про іпотеку та реєстрацію обтяжень відсутні (а.с.10).

Позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 надсилалась Досудова вимога про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором за Вих. №200983321 від 29.08.2017 року, в якій відповідачу було запропоновано достроково виконати боргові зобов`язання позичальника ОСОБА_2 в повному обсязі, протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с.40).

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Так, згідно п. 6.2 ст. 6 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому випадку, як встановлено у Кредитному договорі; порушення іпотекодавцем будь-якого із їх зобов`язань за ст. 5 цього Договору; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

На підставі наданого представником позивача розрахунку суми заборгованості, було встановлено порушення ОСОБА_2 виконання зобов`язань згідно умов Кредитного договору, виконання яких забезпечено іпотекою.

Враховуючи вищевикладене, а також оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази кожен окремо та у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними достатніми, належними та допустимими доказами.

При цьому, дослідивши доводи заяви представника відповідача ОСОБА_3 про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розтроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Підпунктами 1.5.1 та 1.5.1.1 п. 1.5 частини 2 Кредитного договору №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року визначено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим Договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений Графіком.

При цьому, датою остаточного повернення кредиту визначено 20.11.2013 року.

Отже, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та відсотків повинно здійснюватися щомісяця згідно із Графіком повернення кредиту та процентів, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по Кредитному договору, встановлено, що позичальником останній раз погашення кредиту та відсотків відбулось 21.04.2010 року. Згідно Графіку повернення кредиту та процентів наступне повернення кредитних коштів та процентів повинно відбутись до 20.05.2010 року.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до ст. 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, для нового кредитора строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора. Зазначене кореспондується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №523/10225/15-ц.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року в справі №201/15310/16 (провадження № 61-547св21) «слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Тлумачення ст. 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено».

Оскільки, згідно розрахунку заборгованості останній платіж на погашення кредиту та сплаті процентів позичальником було вчинено 21.04.2010 року, наступний платіж повинен бути у строк до 20.05.2010 року, відтак суд вважає, що саме з 21.05.2010 року порушено право кредитодавця на отримання чергового платежу з повернення кредитних коштів та процентів, відтак з цієї датипочався перебіг строку позовної давності. Доказів переривання позовної давності, визнання позичальником суми наявної заборгованості або доказів визнання іпотекодавцем існування іпотеки до суду не надано. Таким чином строк позовної давності із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив 21.05.2013 року, при цьому із даним позовом позивач звернувся до суду 31.01.2018 року, тобто поза межами позовної давності.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку про відмову у позові.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір суд залишає за позивачем.

Крім того, суд також зазначає, що представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ЗАТ «ОТП Банк» у частині, що стосується відступлення права вимоги за Кредитним договором №СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 , проте суд не розглядає по суті дану заяву, оскільки позовна заява, яку представник відповідача ОСОБА_3 просить залишити без розгляду не перебуває у провадженні судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 260, 261, 262, 264, 266, 267, 509, 525, 526, 546, 575, 610, 612, 631, 1050, 1054, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 141, 142, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.