ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7190/22 Справа № 409/1815/21 Суддя у 1-й інстанції - Титов А.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , мешкала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати відповідачки, якій на праві власності належав будинок та земельна ділянка, на якій він розташований. ІНФОРМАЦІЯ_2 власниця будинку померла. Після смерті матері відповідачка вирішила проданий вищевказаний будинок, який мав намір придбати позивач. 11.06.2020 року сторони уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку, продавець одержав від покупця грошові кошти у сумі 29000,00 гривень, віддав ключі від будинку. У подальшому сторони домовилися належним чином оформити перехід права власності на будинок. Проте у подальшому, відповідачка ухилялася від належного оформлення договору купівлі-продажу у зв`язку з чим, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на вказаний будинок (а.с.1-7).

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності - відмовлено (а.с. 99-101).

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 115-126).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно листа Білокуракинської державної нотаріальної контори від 29.03.2021 року № 43/01-21 позивачу повідомлено про неможливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не було здійснено належного переходу права власності в порядку спадкування (а.с.8-9). Листом від 01.03.2021 року ОСОБА_2 повідомила позивача про небажання завершити оформлення переходу права власності на будинок (а.с.10-11). Згідно розписки від 11.06.2020 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29000,00 грн за проданий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки від 11.06.2020 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 житловий будинок із господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-16). Згідно довідки-характеристики від 17.03.2021 року житловий будинок із господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.17). Згідно довідки виконавчого комітету Білокуракинської селищної ради № 32 від 03.03.2021 року домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.18).

Згідно звіту про оцінку майна від 29.06.2021 року вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 36300,00 грн (а.с.19-36). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с.37-38). Згідно копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться в с. Паньківка Білокуракинського району Луганської області він належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.39).

Згідно звіту про оцінку майна від 29.06.2021 року земельна ділянка загальною площею 0,2688 га, що знаходиться за адресою: Луганська область Білокуракинський район с. Паньківка коштує 3000,00 грн (а.с.40-51). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 403001316 ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2688 га, призначення ведення особистого підсобного господарства (а.с.52).

Згідно листа Білокуракинської державної нотаріальної контори № 36/02-14 від 26.02.2021 року у справах контори є спадкова справа № 134/2020 на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем є ОСОБА_2 (а.с.53). Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.54). Згідно довідки Білокуракинської селищної ради № 211 від 17.08.2020 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті із нею проживала ОСОБА_2 дочка (а.с.55).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_4 05.12.1985 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 » (а.с.56). Згідно копії паспорту ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.59). Згідно копії паспорту ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.61-62).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачка як продавець не набула права власності на спадкове майно, відповідно вона не мала права його продавати, оскільки у неї не виникло право розпорядження майном.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. ст. 202 ЦК України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом договору купівлі-продажу є житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Відповідачка ОСОБА_2 , яка є дочкою померлої ОСОБА_3 є спадкоємцем вказаного майна, проте належним чином свої спадкові права не оформила, що підтверджується листом державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори Марченка В.Ю. (а.с.8).

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачка як продавець не набула права власності на спадкове майно, відповідно вона не мала права його продавати, так як у неї не виникло право розпорядження майном.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: