ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5111/22 Справа № 176/810/22 Суддя у 1-й інстанції - Кучма В.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа - Жовтоводська міська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2022 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа - Жовтоводська міська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона 26.04.2016 року була призначена на посаду головним спеціалістом по роботі з роботодавцями відділу страхових виплат та роботи з роботодавцями відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області. У подальшому, протягом 2017-2018р.р. у зв`язку з реорганізаціями Фонду соціального страхування України неодноразово була звільнена та призначена на посади, зазначені в трудовій книжці, останню з яких, а саме 03.12.2018 року займала головним спеціалістом юрисконсультом юридичного сектору Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 28 лютого 2022 року згідно наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 23.02.2022 року №156-к позивачка була звільнена з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного сектору Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. Трудова книжка була видана відповідачем чоловіку позивачки ОСОБА_2 15.03.2022 року. Вже після свого звільнення із відповіді відповідача на її запит, вона дізналась, що проведення організаційних заходів щодо приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України відповідно до Постанови №35 було продовжено до 01.04.2022 року у зв`язку із введенням на території України військового стану. Своє звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки станом на час звернення її до суду організаційні заходи приведення у відповідність структури Фонду так і не відбулися. Краматорське міське відділення, як відокремлений підрозділ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не припинено, що в свою чергу не породжує підстав для новостворення відокремленого підрозділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та спростовує вимоги визначені в Постанові №35 та додатках до неї, на які відповідач посилається як законодавчо дотримані. З вищезазначеного слідує, що станом на день звільнення 28.02.2022 року структура відповідача не приведена до відповідності Постанови №35, припинення Краматорського міського відділення не відбулося, в тому числі гранична чисельність працівників Краматорського міського відділення залишилася незмінною. Крім того, позивачка вважає, що відповідачем не було дотримано процедуру звільнення її із займаної посади, зокрема її не було запрошено до профспілкової організації для розгляду подання про розірвання з нею трудового договору. Також їй не пропонували написати письмову заяву про розгляд подання у її відсутність. Зазначене дає їй підстави вважати, що її звільнення проведено за відсутності згоди профспілкової організації. Щодо запропонованої посади головного спеціаліста сектору проведення перевірок страхувальників відділу по роботі зі страхувальниками Краматорського міського відділення управління, дійсно вона відмовилась від цієї посади, оскільки остання була не за її спеціальністю, а обсяги роботи та повноваження на усній домовленості повинні були бути, як і раніше, тобто повноцінний правовий супровід, який позивачка здійснювала у відділенні. Вищезазначені умови нею були несприйняті та у подальшому стали підставою для написання шаблонної заяви на звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з незгодою на переведення та направлення її відповідачу. Однак, всі ці обставини є на думку позивачки недоцільними з огляду на те, що припинення Краматорського міського відділення не відбулося, отже приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у відповідність до Постанови №35 не було виконано, а навпаки продовжено до 01.04.2022 року. Про існування наказу про звільнення їй відомо не було. Протягом періоду з 24.02.2022 року по день звільнення позивачки, відповідачем не було здійснено будь-яких заходів, щодо направлення хоча б електронного повідомлення, або здійснення телефонного дзвінку щодо наміру надання копії наказу про звільнення та трудової книжки. Про своє звільнення їй стало відомо тільки після надходження 28.02.2022 року о 17 год. 27 хв. на картковий рахунок вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної та основної відпустки. На сьогоднішній день позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи,однак вона ще не має статусу безробітної. Внаслідок незаконних дій відповідача вона переживає моральні страждання, втратила впевненість у завтрашньому дні, залишилася без належного доходу. Моральну шкоду, спричинену їй діями відповідача, позивачка оцінює в 25000 грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа - Жовтоводська міська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста-юристконсульта Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2022 року по 18 травня 2022 року у сумі 30096,08 грн., моральну шкоду у розмірі 2500 грн. та судові витрати у розмірі 1984,80 грн., а всього 34580 (тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят) грн. 88 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах платежу за один місяць, допущено до негайного виконання.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Стягнуо з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18.05.2022 року у справі № 176/810/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа - Жовтоводська міська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволені апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року по цивільній справі №176/810/22 залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із трудовою книжкою ОСОБА_1 , остання з 26.04.2016 року по 28 лютого 2022 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах. За час роботи у відповідача, позивачка займала різні посади, зокрема, 24.04.2016 року призначена головним спеціалістом по роботі з роботодавцями відділу страхових виплат та роботи з роботодавцями відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку. 31.07.2017 року у зв`язку з реорганізацією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивачку було звільнено з посади за переведенням до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, пункт 5 ст. 36 КЗпП України.01.08.2017 року позивачку головним спеціалістом обліку страхувальників відділу страхових виплат та обліку страхувальників Донецького міського відділення у Ленінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 29.12.2017 року позивачку звільнено з посади за переведенням до Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у зв`язку з припиненням діяльності відділення управління, скороченням чисельності та штату працівників цього відділення, пункт 5 статті 36 КЗпП України. 02.01.2018 року позивачку призначено головним спеціалістом сектору обліку страхувальників відділу роботи з потерпілими Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за переведенням з Донецького міського відділення у Ленінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 03.12.2018 року позивачку переведено головним спеціалістом юрисконсультом юридичного сектора цього відділення управління. 28.02.2022 року позивачку було звільнено з посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.8-16).

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено та введено в дію з 01.03.2022: -Структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 1 до цієї постанови; -Граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України у кількості згідно з додатком 2 до цієї постанови 4829 штатних одиниць (в т. ч. граничну чисельність працівників управління 495 штатних одиниць, тобто скорочено чисельність працівників управління на 100 одиниць.); -Припинено відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 3 до цієї постанови (в т.ч. Краматорське міське відділення управління (код ЄДРПОУ ВП:41419261), в цілому по донецькій області припинено 19 відділень з 21-го); -Створено відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 4.

Таким чином, постановою від 18 листопада 2021 №35 передбачено, зокрема, одночасно зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників.

Копію даної постанови суду першої інстанції надано не було, однак вона мається у загальному доступі в мережі інтернет.

На виконання вищезазначеної постанови, 15 грудня 2021 року начальником управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області видано наказ №734 «Про проведення заходів щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі вивільнення», яким створено комісію з питань проведення заходів, направлених на приведення структури та граничної чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області і його відділень у відповідність до існуючого адміністративно-територіального устрою. Даній комісії доручено розробити та направити на затвердження начальна управління план заходів щодо організації роботи, пов`язаної з проведенням вищезазначених заходів. В.о. начальникам відділень управління доручено створити робочі групи з проведення заходів. Доручено відділу по роботі з персоналом забезпечити проведення попередження працівників управління та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та про можливе наступне вивільнення працівників з 01 березня 2022 року не пізніше ніж за два місяці до фактичного вивільнення. Доручена начальникам відділів/секторів управління, виконуючим обов`язки начальників відділень управління забезпечити вручення підлеглим працівникам персональних попереджень про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та про можливе вивільнення. (а.с.63-64)

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала особисто письмове попередження, відповідно до ст. ст. 32, 49-2 КЗпП України про зміни в організації виробництва та праці, зміни істотних умов праці з 01 березня 2022 року та про можливе наступне вивільнення 28 лютого 2022 року. (а.с.60).

Згідно із наказом від 20.12.2021 року №749 начальника відділу документального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області «Про зміни у структурі та граничній чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його відділень» виданого на виконання вищезазначеної постанови Правління Фонду соціального страхування України від 18 листопада 2021 року №35, відокремлені підрозділи управління згідно з додатком 8 до цього наказу, вважаються такими, що припинили свою діяльність з 01.03.2022 року. (а.с.27).

Відповідно до додатку 8 до наказу від 20.12.2022 року №749 «Перелік відокремлених підрозділів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, що припиняють свою діяльність з 01.03.2022 року», у останньому є Краматорське міське відділення. (а.с.28).

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 отримала від відповідача письмову пропозицію від 11.02.2022 року про заняття нею посади головного спеціаліста сектору проведення перевірок страхувальників відділу по роботі зі страхувальниками Краматорського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з посадовим окладом у розмірі 6600 грн. На звороті даної пропозиції мається відмітка ОСОБА_1 про те, що вона не згодна з переведенням на запропоновану посаду. (а.с.61-62).

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 14 лютого 2022 року у зв`язку із незгодою щодо її переведення на посаду головного спеціаліста сектору проведення перевірок страхувальників Краматорського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, остання просить звільнити її з 28 лютого 2022 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.69).

Про звільнення ОСОБА_1 з 28 лютого 2022 року відповідачем було видано наказ №156-к від 23 лютого 2022 року. Відмітки, що ОСОБА_1 було ознайомлено з даним наказом, останній не містить.(а.с.17)

Відповідно до листа від 29.04.2022 року №5 Голови Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України, наданого відповідачам, останній інформує начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.68)

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників.

При цьому КЗпП України визначає можливість працівнику оскарження наказу про його звільнення.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Судом першої інстанції встановлено, що окрім запропонованої вакантної посади на яку не погодилась позивачка, відповідачем не пропонувались їй інші вакантні посади, які були включені до штатного розпису, та не повідомлялося, які посади залишались вакантними на момент звільнення позивача або на які були прийняті інші, ніж позивач, особи вже після 14 лютого 2022 року. Однак, аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є вільними в межах структури підприємства, установи, організації як юридичної особи в цілому, включаючи її відокремлені підрозділи.

Такий правовий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у своїх постановах від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-2487цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, у постанові Верховного Суду в постанові від 10 вересня 2018 року по справі №487/6407/16-ц.

Відповідно до ч. 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою.

Однак, ні копії письмового подання, ні копії згоди (протоколу засідання профспілкової організації) про розірвання трудового договору з працівником відповідачем суду першої інстанції надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Згідно ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

У своєму відзиві, наданому суду першої інстанції, відповідач зазначив про те, що у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України, роботодавцем було направлено подання про надання згоди на вивільнення працівників Краматорського міського відділення управління, в тому числі ОСОБА_1 до Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України, членом якої є позивачка та одержано відповідну згоду. Проте, на даний час управління не може надати відповідні докази через проведення на території м.Слов`янська активних бойових дій та евакуацію працівників управління до більш безпечних місць, в тому числі до інших областей. Вивезти документи в тому числі листування з профспілками не вдалося. Але, з метою недопущення затягування вирішення спору, відповідачем було направлено звернення до Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України з проханням про підтвердження факту надання згоди на вивільнення ОСОБА_1 . У відповідь відповідачем одержано лист від 29.04.2022 №5 «Про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 ». При цьому відповідач не зазначає у відзиві ні дати звернення до профспілки з відповідним поданням, ні дати отримання згоди даної організації на звільнення позивачки, ні інформації про те,чи була присутня позивачка на засідання профспілки з розгляду даного подання. Даної інформації не містить також і відповідь Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України .

Однак, дана інформація є дуже важливою для визначення того, чи була дотримана відповідачем процедура звільнення позивачки за п.1 ст. 40 КЗпП України. За відсутності вищезазначеної інформації у листі №5 від 29.04.2022 Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України, останній не може бути взято судом до уваги, як належний доказ надання згоди на звільнення позивачки профспілковим комітетом, оскільки з нього не вбачається ні дати звернення відповідача з вищезазначеним поданням, ні дати надання такої згоди профспілковою організацією, а також неможливо встановити чи запрошувалась позивачка на засідання профспілки з розгляду подання на надання згоди на її звільнення чи ні.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду висловила правову позицію у постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16, провадження № 61-30894сво18. у якій дійшла до висновку, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП), суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення під час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Позивачка у своєму позові зазначала, що її не запрошували ані на засідання профспілкового комітету, ані пропонували надати заяву з проханням розглядати подання у її відсутність. Дане твердження позивачки не спростоване відповідачем належними та допустимими доказами. Крім того, серед підстав звільнення, перелічених у наказі про звільнення позивачки, згода профспілкового комітету на її вивільнення відсутня, хоча повинна буди обов`язково зазначена серед вказаних підстав.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виконувати вимогу ч. 9 ст. 43 КЗпП України, зупиняти провадження по справі та запитувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на вивільнення позивачки, оскільки, відсутність такої згоди не є єдиною підставою для поновлення позивачки на роботі. Крім того у зв`язку із веденням на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, це може значно затягнути розгляд даної справи.

Щодо самого наказу про звільнення позивачки, то відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, поданому суду першої інстанції, не зазначив, якими обставинами була викликана необхідність виносити 23.02.2022 року наказ про звільнення ОСОБА_1 у майбутньому, а саме 28.02.2022 року, оскільки за загальним правилом наказ про звільнення виноситься у останній робочий день перед днем звільнення, або у день самого звільнення. Що зумовило роботодавця ухвалити наказ про звільнення за п`ять днів до самого звільнення, відповідач не зазначив, крім того суду першої інстанції не надано доказів, що з даним наказом відповідач ознайомив позивачку, чи то у день його винесення, чи то у день звільнення.

Також, відповідач не надав суду першої інстанції доказів того, що станом на день звільнення позивачки з роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідача дійсно відбулися зміни організації у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, адже це має суттєве значення, оскільки у трудовій книжці позивачки підставою звільнення зазначено «звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників».

Натомість судом першої інстанції встановлено, що станом на дату розгляду справи змін у структурі та граничній чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його відділень не відбулось, відокремлені підрозділи управління згідно додатку 8 не припинили свою діяльність. Цей факт не заперечувався відповідачем. Більше того, як доказ цьому матеріали справи містять копію наказу №84-ОД від 28.02.2022 року про те, що у зв`язку із введенням на території України військового стану, проведення організаційних заходів щодо приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України продовжено до 01 квітня 2022 року, що є підтвердженням того, що вивільнення позивачки із займаної посади та винесення наказу про її звільнення з 28.02.2022 відбулось передчасно, до завершення приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у відповідність до постанови правління Фонду від 18.11.2021 №35.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність звільнення позивача у зв`язку реорганізацією відділення та наявні всі підстави для часткового задоволення позову. Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства та у зв`язку з цим її необхідно поновити на роботі.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, виходячи з наступного.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Згідно довідки управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 537, 43 грн. (а.с. 30).

Кількість робочих днів за період з 01 березня 2022 року (першого робочого дня після звільнення позивачки з роботи) по 18 травня 2022 року (день ухвалення судового рішення) становить 56 робочих днів. При цьому судом першої інстанції враховано святкові неробочі дні за цей період, оскільки із введенням в Україні воєнного стану, державні свята було скасовано.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається наступним чином: 537,43грн * 56 робочих днів = 30096,08 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Щодо вимоги про про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що встановлене порушення законних прав позивача призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі, порядком судового захисту порушених трудових прав, сумнівів не викликає. Отже, позивач має право на відшкодування моральної шкоди за ці моральні страждання згідно з положеннями статті 237-1 КЗпП України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди є явно завищеним, необґрунтованим та не підтвердженим жодним доказом. Обставини наявності у позивача проблем зі здоров`ям, що підтверджені медичним висновком, не містять причинно-наслідкового зв`язку між протиправним звільненням позивача та погіршенням стану її здоров`я (а.с. 78).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, з дотриманням правил щодо справедливості та розумності компенсації такої шкоди стягнути з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 2500,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі ОСОБА_1 , судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства та у зв`язку з цим її необхідно поновити на роботі та стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 30096,08 грн. та моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн.

Посилання апелянта, що постановою Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 року за №35 припинено відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 3 до цієї постанови (в т.ч. Краматорське міське відділення управління в цілому по Донецькій області припинено 19 відділень з 21-го, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки станом на дату розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції змін у структурі та граничній численності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його відділень не відбулось.

Відтак, з огляду на пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки змін у структурі відповідача не відбулось, звільнення працівника мало передчасний характер.

Колегія судів критично ставиться до листа з якого вбачається згода профспілки працівників державних установ України на звільнення ОСОБА_1 від 29.04.2022 року за №5 Про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 оскільки посилання на вихідний номер та дату запиту є 27.04.2022 року в той час, коли наказ про звільнення позивача винесено 23.02.2022 року, тобто вже після звільнення.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова