Справа № 286/3591/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Овруч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення надміру сплачених коштів за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться в м. Київ по вул. Грушевського, 1Д, в якому просить визнати кредитний договір б/н від 20.06.2013 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та нею недійсним та стягнути з відповідача на її користь сплачені кошти за договором в сумі 47972,68 грн., мотивуючи тим, що 20.06.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого вона отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У зв`язку з хворобою та лікуванням вона вимушена була користуватися кредитною карткою. Спочатку ліміт по картці було встановлено 3000 грн., потім збільшено до 3500 грн., останній кредитний ліміт було встановлено в розмірі 13300 грн. Кошти на погашення кредиту списувались автоматично із пенсійної картки. В 2021 році їй стало відомо, що у неї є заборгованість за користування карткою в розмірі 19580,03 грн. До того часу про наявність заборгованості їй відомо не було, повідомлень з банку не надходило. Із позовної заяви Банку у справі №286/218/21 їй стало відомо, що кошти на погашення кредиту зараховувались на погашення відсотків, пені, штрафів. Хоча даних умов вона не погоджувала. В погашення кредиту в розмірі 10260 грн. нею сплачено в автоматичному режимі 58223, 68 грн.. Рішенням Овруцького районного суду від 02.04.2021 року у справі №286/218/21 Банку відмовлено у задоволенні позову про стягнення із неї заборгованості. Вважає, що є всі підстави для визнання кредитного договору недійсним. Оскільки по зобов`язанню нею сплачено 58232,68 грн., а в кредит отримала 10260 грн., просить суд стягнути з відповідача на її користь 47972,68 грн..

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Представник відповідача надав пояснення на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову за безпідставністю, а у випадку якщо суд не знайде підстав для відмови в задоволенні позову, просить застосувати строки позовної давності. Посилається на те, що 20.06.2013 року позивач звернулась до відповідача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим останньою підписано анкету-заяву. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Позивач не була позбавлена можливості відмовитися від оспорюваного договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом відповідного повідомлення відповідача в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором. Разом з тим, в передбачений законом строк позивач від договору не відмовилась, жодних заперечень щодо змісту правочину не встановлювала, користувалася кредитом. Відповідно до виписки по рахунку, до 2019 року позивачем здійснювались операції: видача готівки, поповнення рахунку, тобто позивач повністю використовувала практично весь спектр можливих послуг вказаного банківського продукту. Доводи позивача щодо необізнаності про умови кредитування, їх оцінювання як такі, що порушують принцип справедливості як особливого захисту пересічного споживача фінансових послуг, - виникли у позивача вже за значної заборгованості по кредиту та звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду. Позивач не навела достатніх підстав передбачених ст. 203 ЦК України для визнання недійсним договору. Оскільки вимоги про повернення коштів є похідною вимогою від визнання недійсним кредитного договору, то вона теж не підлягає задоволенню. Крім того, позивачем при зверненні до суду суттєво порушено строк позовної давності. Так, строк такої давності для позивача сплив -20.06.2016, однак звертаючись до суду з даним позовом 2021 році, позивач по справі жодним чином не порушує питання про поновлення строку позовної давності та не наводить обставин поважності пропуску такого строку.

Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02.04.2021 року у справі №286/218/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, встановлено, що 20.06.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 найменування якого в послідуючому було змінено на АТ КБ «Приват Банк», так як АТ КБ «Приват Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «Приват Банк», про що зазначено у п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приват Банк», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, зокрема, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом частин другої - п`ятої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові від 29.07.2020 року по справі №753/10779/16-ц Верховний Суд вказав, що якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

У позовній заяві позивач зазначила, що вона дійсно користувалася кредитною карткою і нею було знято грошові кошти в загальній сумі 10260 грн..

Дана обставина, також підтверджується випискою по рахунку, з якої видно, що позивач активно користувалася карткою, знімала кошти, поповнювала рахунок (а.с.13 -28).

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Позивач у момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Окрім того, позивач не скористалася своїм правом, визначеним ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на відмову від договору протягом 14 днів та протягом понад 10 років не оспорювала його дійсність, тобто вважала умови договору такими, що не порушують її прав, як споживача фінансового продукту.

Верховний Суд України у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на встановлені обставини, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Не підлягають і задоволенню вимоги позивача про стягнення коштів сплачених за кредитним договором, оскільки є похідною від основної вимоги.

Суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки в позові і так відмовлено.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст. 215, 509, 525, 526, 554, 610-611, 1049, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення надміру сплачених коштів за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч