Справа № 345/690/22
Провадження № 2/352/412/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач 21.02.2022 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 310184,06 грн.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між банком та відповідачем кредитно-заставного договору № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р. останній отримав кредит у розмірі 89079,53 грн. на строк до 22.11.2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановлені договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань позичальником за цим кредитним договором станом на 14.01.2022 р. утворилась заборгованість у розмірі 310184,06 грн., що складається з 36237,71 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18176,74 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 6732,11 грн. заборгованості по комісії, 249037,50 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Курило В.Г. подала заяву про розгляд справи без участі сторони. У надісланій суду 25.07.2022 р. заяві про застосування строків позовної давності представник відповідача посилалася на те, що 23.05.2012 р. Тисменицький районний суд ухвалив заочне рішення у справі № 2-1228/11 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р. у розмірі 49805,04 грн. Ухвалою суду від 15.08.2012 р. вказане заочне рішення скасоване, а ухвалою Тисменицького районного суду від 17.06.2013 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. У 2015 р. банк повторно звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитно-заставним договором № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р. у розмірі 156439,35 грн., ухвалою Тисменицького районного суду від 24.12.2021 р. даний позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача у судове засідання. Третій раз банк звернувся з цим позовом до суду у лютому 2022 р. Строк дії кредитного договору закінчився 22.11.2013 р. Положеннями ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто банк звернувся до суду з позовом через 8 років і 2 місяці у той час, як загальна позовна давність складає три роки. Просила застосувати позовну давність та відмовити у позові.

У надісланій суду 23.08.2022 р. відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що згідно п. 15.1 кредитно-заставного договору № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р., укладеного з відповідачем, обумовлено, що договір діє до моменту виконання зобов`язань. Тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань. У зв`язку з цим обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, матеріали цивільної справи № 352/2030/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем ОСОБА_1 кредитно-заставного договору № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р. відповідач отримав кредит у розмірі 89079,54 грн. на строк до 22.11.2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % річних (6-12).

У зв`язку з порушенням зобов`язань позичальником ОСОБА_1 за цим кредитним договором станом на 14.01.2022 р. банк заявив до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 310184,06 грн., що складається із 36237,71 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18176,74 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 6732,11 грн. заборгованості по комісії, 249037,50 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості (а.с.4-5).

Судом встановлено, що позивач вперше 27.09.2011 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р. (справа № 2-1228/11), ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 р. скасовано заочне рішення у даній справі від 23.05.2012 р., справу призначено до судового розгляду; ухвалою Тисменицького районного суду від 17.06.2013 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання (т.2 справи № 352/2030/15-ц, а.с.19-23).

Після цього позивач вдруге 15.10.2015 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р. (справа № 352/2030/15-ц). Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.06.2016 р. скасовано заочне рішення у даній справі від 31.03.2016 р., справу призначено до судового розгляду (т.1 справи № 352/2030/15-ц, а.с.148-149). Увалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2021 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання (т.2 справи № 352/2030/15-ц, а.с.29-31).

У рамках даної цивільної справи має місце третє звернення позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № IFH0AD40306401 від 23.11.2009 р.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення у належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною першою ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У відповідності з вимогами ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Частиною першою ст.265 ЦК України встановлено правило, згідно якого залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Судом встановлено, що сторони у кредитно-заставному договорі погодили збільшення позовної давності. Зокрема, п. 14.11 договору передбачено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п'ять) років.

З огляду на те, що строк дії кредитного договору закінчився 22.11.2013 р., перебіг збільшеної позовної давності для позивача почався з 23.11.2013 р. та сплив відповідно 23.11.2018 р. Позивач звернувся до суду з даним позовом лише 21.02.2022 р.

При цьому суд враховує, що залишення судом без розгляду аналогічного позову банку, заявленого у жовтні 2015 р., не зупинило перебігу позовної давності.

Суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що строк дії договору між сторонами обумовлений моментом повного виконання зобов`язань за договором згідно п. 15.1 договору, оскільки таке твердження суперечить нормі ч.5 ст.261 ЦК України.

З урахуванням того, що позивач звернувся до суду з даним позовом за межами збільшеної позовної давності,що представник відповідача заявив про пропущення позивачем позовної давності і просив з цієї підстави у позові відмовити; з огляду на те, що позивач, який наполягав на дотриманні строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, не обґрунтував поважності причин пропущення позовної давності, - суд приходить до висновку про відмову за спливом позовної давності у частині обґрунтованих вимог.

Обґрунтованими вимогами є вимоги про стягнення з відповідача 36237,71 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18176,74 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 6732,11 грн. заборгованості по комісії, 39223,22 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором станом на 25.11.2013 р. (а.с.5).

Що стосується вимоги про стягнення решти пені у розмірі 209814,28 грн. (249037,50 грн. - 39223,22 грн.), суд зазначає про необґрунтованість такої вимоги, виходячи з наступного.

У рамках даної справи судом встановлено, що після спливу визначеного договором строку кредитування правопозивача - кредитодавця на нарахування процентів та пені за кредитним договором припинилося. При цьому суд згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені після закінчення строку дії договору та про відмову за необґрунтованістю у задоволенні вказаної вимоги.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у позові до відповідача за спливом позовної давності та за необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 251-255, 256, 257, 258, 259, 261, 265, 267, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , м. Івано-Франківськ, а/с 569.

Повне судове рішення складено 17.10.2022 р.

Cуддя Марія ХОМИНЕЦЬ