05.10.2022 Єдиний унікальний номер 205/335/22
провадження № 2/205/1076/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Саруханової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14 січня 2022 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з АТ «СК «ARX»» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4 286,15 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 80 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що 11 лютого 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Пежо 3008, н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 . Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 044630 від 15 лютого 2021 року визначено, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Пежо 3008, н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Юліуша Словацького у м. Дніпро не надала переваги на регульованому пішохідному переході пішоходу ОСОБА_1 , котрий здійснював перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїла наїзд на громадянина ОСОБА_1 . В результаті даної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована АТ «СК «ARX»» страховим полісом № ЕР 200156773 від 03 червня 2020 року. Для лікування отриманих тілесних ушкоджень позивач витратив 4 286,15 грн. Своїми діями ОСОБА_2 спричинила позивачу фізичні та моральні страждання, які виразились в наступному: позивачу довелось витримувати фізичний біль; поганий сон; права рука в позивача досі має обмеження рухливості; на обличчі залишись шрами; з`явились часті головні болі, проблеми з пам`яттю; шок і додатковий клопіт отримали члени сім`ї позивача; збився ритм життя позивача; майже два місяці довелось приймати багато таблеток; 25 днів позивач перебував на лікарняному і через це почались проблеми на роботі; загострились проблеми із зором; зірвалась запланована поїздка на відпочинок.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

11 квітня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Грищенка В.В. надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 06 травня 2021 року не було встановлено винуватості ОСОБА_2 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11 лютого 2021 року, не доведено порушення ОСОБА_2 п. 18.1 ПДР України та причинний зв`язок з наслідками у вигляді тілесних ушкоджень позивача. Надані позивачем довідки з лікарень не містять жодного факту спричинення позивачу зазначених тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Доказів про визнання дій ОСОБА_2 неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди.

11 травня 2022 року від представника АТ «СК «ARX»» надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року справа закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Оскільки відсутня вина водія забезпеченого транспортного засобу, то відсутні правові підстави для настання відповідальності страховика за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач у встановленому законом порядку до АТ «СК «ARX»» із відповідною заявою про страхове відшкодування не звертався.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бурчак П.І. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Грищенко В.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. У заяві від 11 квітня 2022 року просили розглядати справу без їх участі, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «СК «ARX»» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 11.02.2021 року об 17.55 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Пежо», д/н НОМЕР_1 , знаходячись на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Ю. Словацького у м. Дніпро, не надала переваги на регульованому пішохідному переході пішоходу ОСОБА_1 , який здійснював перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїла на нього наїзд. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушила п. 18.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України (а.с. 3).

Після настання вказаних подій ОСОБА_1 потребував медичної допомоги, перебував на лікарняному з 12.02.2021 року по 19.03.2021 року (а.с. 12-14).

Згідно виписки № 573/141 від 19.03.2021 року із медичної картки ОСОБА_1 , останньому встановлений діагноз: «Проміжний період закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку 11.02.2021р.) з розсіяною органічною симптоматикою, цефалічним синдромом» (а.с. 16).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року закрито провадження у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 88).

Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, в постанові зазначено, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП полягає у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто відповідальність за ст. 124 КУпАП настає лише за умови пошкодження певного майна. Подія даної дорожньо-транспортної пригоди мала місце 11.02.2021 року на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Ю. Словацького у м. Дніпро за участю автомобіля «Пежо», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 , і внаслідок ДТП пошкодження транспортного засобу на автомобілі «Пежо» д/н НОМЕР_1 , відсутні, а також відсутні відомості щодо пошкодження і іншого майна, у тому числі і пішохода ОСОБА_1 (а.с. 88).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована АТ «СК «ARX»» страховим полісом № ЕР 200156773 від 03 червня 2020 року (а.с. 80).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди: під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); у відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка завдала шкоди; г) вина особи, яка завдала шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про те, що у зв`язку з тим, що провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому між заподіянням шкоди здоров`ю ОСОБА_1 та її діями відсутній причинно-наслідковий зв`язок, не заслуговує на увагу, оскільки суддя при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не спростував той факт, що ОСОБА_2 за обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, здійснила наїзд на пішохода.

У свою чергу, з аналізу змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , схеми ДТП, протоколу огляду місця події від 11.02.2021 року та рапорту слідчого від 11.02.2021 року випливає, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 були все ж заподіяні протиправними діями ОСОБА_2 , тобто між отриманими позивачем тілесними ушкодженнями та діянням ОСОБА_2 існує причинно-наслідковий зв`язок, не зважаючи на те, що ці елементи не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 було порушено Правила дорожнього руху, здійснено наїзд на пішохода, що, як наслідок, призвело до заподіяння шкоди позивачу та матеріальних витрат на лікування. Отже, між діями ОСОБА_2 та заподіяною шкодою позивачу наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок, що є підставою для відшкодування матеріальної шкоди відповідачем позивачу, що пов`язана з витратами на лікування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно неї не звільняє останньої від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021року, ухваленій у справі № 450/4163/18.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Згідно з п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Встановлено, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної картки. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень він поніс витрати на лікування та медикаменти у розмірі 4 286,15 грн., що підтверджується квитанціями.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди,а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

У відповідності до ст. ст. 22, 24 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Разом з тим, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом 1961-IV, детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з вимогами п. 36.1. ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За приписами п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до АТ «СК «ARX»» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що попереднє звернення потерпілого до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим.

Суд зазначає, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, якщо шкода заподіяна майну потерпілого є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, тому особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 вказаного Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі ст. 36 зазначеного Закону вимоги пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Отже, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Тому, якщо потерпіла особа не зверталась до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернулась безпосередньо до суду в межах річного строку, страхове відшкодування необхідно стягнути.

Зазначений висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Великої Палати ВС, викладеною, зокрема, в постановах від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 05.06.2018 р. у справі № 910/7449/17|12-104гс18, від 19.06.2019 р. у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), від 11.12.2019р. у справі № 465/4287/15|14-406цс19, згідно з якою право потерпілого (кредитора) на отримання страхового відшкодування не є безумовним, а пов`язується з поданням протягом року (трьох років) до страховика заяви (чи звернення до суду) про здійснення страхової виплати.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з АТ «СК «ARX»» матеріальної шкоди в розмірі 4 286,15 грн. підлягають задоволенню.

Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У зв`язку з визначеними подіями здоров`я позивача підірване, він дуже переживав та нервував за своє здоров`я, були порушені звичайні для нього нормальні життєві зв`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України підлягає відшкодуванню моральна шкода при фізичному болю та стражданнях, яких зазнала фізичній особі в зв`язку з пошкодженням його здоров`я.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ситуація, що стала підставою цього позову в частині стягнення моральної шкоди, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю сутністю. Вона створює переживання, емоційну напруженість, порушує життєві плани та змінює звичайний життєвий устрій.

Відстоювання своїх цивільних прав займає в позивача тривалий час, потребує значних фізичних та психологічних сил. Внаслідок обставин, що є предметом розгляду в цій справі, позивач зазнав значних матеріальних збитків, які, в свою чергу обумовлюють порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості його життєдіяльності. При цьому, суд вважає, що заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди в розмірі 80 000,00 грн. не є співмірною з тими негативними наслідками, що наступили для позивача та не відповідає критерію розумності. Оцінивши встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань позивача буде сума в розмірі 50 000,00 грн., яку слід стягнути з ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з АТ «СК «ARX»» та ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 992,40 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 22-23, 999, 1166-1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 22, 24, 35-37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12-13, 81-82, 137, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) та Акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX»» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX»» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4 286,15 грн. (чотири тисячі двісті вісімдесят шість гривень 15 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень).

В іншій частині вимог позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX»» в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова