РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/2961/21

провадження у справі № 2/0285/124/22

12 жовтня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої-судді Сташків Т.Г.,

за секретаря судових засідань Матвіюк Т.М.,

за участі представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Новоград-Волинський за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Пилиповицька сільська рада Новоград-Волинського району Житомирської області, про визнання заповітів нікчемними та недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.06.2021 року звернулася до суду та просила визнати нікчемними та недійсними заповіти ОСОБА_5 , 1931 року народження, уродженки с. Пилиповичі Новоград-Волинського району Житомирської області, а саме: заповіт на користь ОСОБА_4 від 29.07.2008 року та заповіт на користь ОСОБА_3 від 05.08.2014 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , 1931 року народження. У березні 2019 року позивач подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері і тоді дізналася про існування двох заповітів матері на користь сестри ОСОБА_4 від 29.07.2008 року та на користь сестри ОСОБА_3 від 05.08.2014 року. Заповіти ОСОБА_5 не відповідають вимогам ст. 1257 ЦК України та ч. 1 ст. 225 ЦК України. Так, заповіт на користь ОСОБА_4 підписаний особисто заповідачем 29.08.2008 року, проте секретар сільської ради посвідчив на місяць раніше 29.07.2008 року. Також у заповіті відсутня інформація про роз`яснення заповідачу змісту положень ЦК України щодо права на обов`язкову долю у спадщині, тому заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і повинен бути визнаний судом нікчемним. Крім того, при посвідченні заповіту від 05.08.2014 року посадовою особою місцевого самоврядування не поставлені примітки про відміну чи зміну раніше посвідченого заповіту. Також похилий вік, фізичний та психічний стан матері позивача позбавляв останню можливості зробити будь-які розпорядження щодо свого майна. Вона тяжко хворіла та стан здоров`я матері призвів до когнітивних та емоційно-вольових порушень, а тому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання оспорюваних заповітів. Оскільки існування цих заповітів порушує право позивача на отримання спадщини за законом як спадкоємця першої черги поряд із сестрами, тому змушена звернутись до суду.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві просила відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки не зазначення у заповіті від 05.08.2014 року даних про скасування заповіту не є підставою для встановлення його нікчемності, а матір сторін висловила своє волевиявлення на випадок смерті. Несвоєчасне внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру не тягне за собою нікчемність заповіту, оскільки зазначені підстави не передбачені ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Технічні недоліки не впливають на волевиявлення заповідача. Посилання на неналежний стан здоров`я заповідача є безпідставними, оскільки заповіт вона склала за 4 роки до смерті та весь час перебувала у свідомості, самостійно себе обслуговувала та не потребувала стороннього догляду.

У відповіді на відзив позивач наполягала на задоволенні позовних вимог.

У підготовчому судовому засіданні 13.07.2021 року судом задоволено клопотання позивача та призначена по справі посмертна комплексна психолого-психіатрична експертиза для вирішення питання чи усвідомлювала ОСОБА_5 , 1931 року народження значення своїх дій та (або) могла керувати ними під час складання заповітів від 27.07.2008 року та від 05.08.2014 року. Витрати за проведення експертизи покладені на позивача, задоволено ряд клопотань щодо витребування медичних документів покійної. Провадження по справі зупинено.

Проте 12.07.2022 року до суду повернуто матеріали цивільної справи № 285/2961/21 та ухвалу від 13.07.2021 року без виконання у зв`язку з відсутністю оплати протягом року. Провадження по справі відновлено.

В судові засідання 13.09.2022 року, 26.09.2022 року, 12.10.2022 року позивач не прибула. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В одному клопотанні просила відкласти розгляд справи на необмежений термін, в наступному - відкласти розгляд справи на місяць, оскільки на території Харківської області ведуться бойові дії, а вона працює черговим по залізничній станції, її не відпускають з роботи та захворіла на Ковід-19. Підтверджуючі документи до клопотань не долучила.

Про причини неявки в судове засідання 12.10.2022 року суду не повідомила. Клопотань, заяв не надійшло.

В судовому засіданні представник відповідачів просив провести судове засідання за відсутності інших учасників справи та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пилиповичі Новоград-Волинського району Житомирської області (а.с. 11).

20.03.2019 року позивач ОСОБА_2 , донька покійної, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, за її заявою заведено спадкову справу № 64/2019 (а.с. 7-10).

29 липня 2008 року ОСОБА_5 , 1931 року народження, склала заповіт на житловий будинок, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки на користь ОСОБА_4 . Заповіт посвідчений секретарем Пилиповицької сільської ради Новоград-Волинського району, зареєстрований у реєстрі за № 240 (а.с. 13).

05 серпня 2014 року ОСОБА_5 , 1931 року народження, заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, та все те, що ще буде належати їй на час смерті, та належні їй майнові права та обов`язки на час смерті дочці ОСОБА_3 , 1965 року народження. Заповіт посвідчений секретарем Пилиповицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, зареєстрований у реєстрі за № 25 (а.с. 12).

Згідно повідомлень КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Новоград-Волинського району Новоград-Волинської районної ради ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2000 року до моменту смерті хворіла захворюваннями: Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги І-ІІ ф. Клас, бронхіт. Лівобічна ниркова коліка. Остеохондроз поперекового відділу хребта. Деформуючий остеоартроз ПФХ ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Катаракта. Хронічний панкреатит. Стенокардія напруги СНІІА. Симптоматична гіпертензія. Церебро-васкулярна хвороба. Первинний поліостеоартроз з переважним ураженням кульшових, колінних суглобів. Остехондроз хребта.

Вирішуючи справу по суті суд керується наступними нормами права.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Згідно вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Також згідно частини другої зазначеної статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 1257 ЦК України передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підстави недійсності заповіту.

Обидва заповіти підписані особисто ОСОБА_5 , 1931 року народження, на момент їх складання вона не визнана недієздатною, тому позивачем не доведено обставин, що вони складені особою, що не мала на це права.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Судом було здійснено сприяння позивачу для отримання зазначеного доказу, а саме: задоволено клопотання та призначено посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу для вирішення питання чи усвідомлювала ОСОБА_5 , 1931 року народження значення своїх дій та (або) могла керувати ними під час складання оспорюваних заповітів, задоволено ряд клопотань щодо витребування медичних документів покійної для забезпечення проведення експертного дослідження.

Проте протягом року позивачем не виконано свого обов`язку по оплаті послуг експерта, тому ухвала суду повернута без виконання, що суд трактує як факт ухилення позивачем від проведення експертизи згідно ст. 146 ЦПК України.

Повідомлення медичної установи про наявність у покійної захворювань за період з 2000 року до моменту смерті не є належним, допустимим і достатнім доказом того, що при укладенні як першого, так і другого заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Також позивачем не доведено порушення вимог щодо форми та посвідчення заповітів.

Аналізуючи долучені копії зазначених документів судом встановлено, що вони укладені у письмовій формі, зазначено місце та час його складення, особисто підписані заповідачем ОСОБА_5 , 1931 року народження, посвідчені посадовою особою органу місцевого самоврядування, визначеною у ст. 1251 ЦК України, зареєстровані у Спадковому реєстрі.

Відсутність інформації у заповіті від 29.07.2008 року про роз`яснення заповідачу змісту положень ЦК України щодо права на обов`язкову долю у спадщині та відсутність відмітки про скасування заповіту від 29.07.2008 року укладенням нового заповіту від 05.08.2014 року не є порушенням загальних вимог до форми заповіту, визначених ст. 1247 ЦПК України.

У заповіті ОСОБА_5 , посвідченому секретарем ради 29.07.2008 року, у графі підпис зазначено: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте помилка заповідача у даті суд не трактує як порушення волі спадкодавця.

Таким чином, позивачем не надано доказів, що заповіти ОСОБА_5 від 29.07.2008 року та від 05.08.2014 року складені особою, яка не мала на це права, чи вони складені з порушення вимог щодо форми заповіту, відтак відсутні підстави вважати їх недійсними з підстав нікчемності.

Крім того, відповідно до правових висновків ВП ВС, викладених у постанові № 496/3134/19 від 13.07.2022 року, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто, якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача. Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемності правочину недійсним, а з вимогою про застосування наслідків недійсного правочину, обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання заповітів покійної матері нікчемними є неналежним способом захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній частині.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного встановлені підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю.

Судові витрати згідно положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 10-12, 74-82, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Пилиповицька сільська рада Новоград-Волинського району Житомирської області, про визнання нікчемними та недійсними заповітів ОСОБА_5 , 1931 року народження, від 29.07.2008 року на користь ОСОБА_4 та від 05.08.2014 року на користь ОСОБА_3 відмовити повністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційний розгляд справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 20.10.2022 року.

Головуюча суддя Т.Г. Сташків