Справа № 471/800/21
Провадження № 2/471/14/22
Номер рядка звіту 67
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2022 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Новік І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/800/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем з 01.03.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу вони разом, за спільні кошти, придбали житловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль HYUNDAI, модель SONATA, 2006 року випуску. Позивач вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і вона має право на частку у вказаному майні, в зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.

Під час судового засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позові та просили про їх задоволення.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, та повідомили, що спірний автомобіль був відчужений ще під час шлюбу, а житловий будинок був придбаний за кредитні кошти, які після розірвання шлюбу повністю сплачував відповідач тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Миколаївський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, представник якого у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши та оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони у період з 01 березня 2008 року по 02 жовтня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

04 вересня 2009 року було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_4 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

28 вересня 2008 року між Миколаївським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва в селі та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було укладено договір, за умовами якого Фонд надав позичальникам кредит для купівлі житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно інформації наданої 18.02.2022 року РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області власником автомобілю HYUNDAI, модель SONATA, 2006 року випуску з 05.10.2019 року по 08.07.2020 року був позивач ОСОБА_4 . На підставі перереєстрації ТЗ власником за договором укладеним в ТСЦ (ТСЦ 4844) з 08.07.2020 по момент надання інформації є ОСОБА_5 .

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказане також кореспондується з нормами ст. 368 ЦК України, відповідно до якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Позивач звертаючись до суду зазначає, що під час перебування у шлюбі, сторонами було придбано житловий будинок та легковий автомобіль.

Однак, як встановлено судом вказаний автомобіль було відчужено 08.07.2020 року, тобто до розірвання шлюбу, вимог щодо визнання угоди відчуження транспортного засобу або стягнення грошової компенсації позивачем не заявлено, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Житловий будинок АДРЕСА_1 сторонами було придбано за час перебування у шлюбі та не вибуло з власності до розірвання шлюбу, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними та вимоги в цій частині слід задовольнити.

На підставі ч. 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя.

В іншій частині позову - відмовити.

Судові витрати стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 1348 (одна тисяча триста сорок вісім) гривень 50 коп..

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2022 року.

СуддяІ.Б. Гукова