Справа № 343/1614/20
Провадження № 22-ц/4808/414/22
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на додаткове рішення Долинського районного суду від 31 грудня 2021 року під головуванням судді Тураша В. А. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Долинського районного суду від 19 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Юхименко Р.І. 24.11.2021 звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат, понесених на отримання професійної правничої допомоги, в розмірі 25 000 грн.

В заяві зазначила, що відповідачем було надано у відзиві на позовну заяву попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, в якому було зазначено орієнтовний розмір таких витрат - 20 000 грн. Між АО «Павленко і партнери» та ОСОБА_2 18.06.2020 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно п.3.2. якого за надання правової допомоги, передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню гонорар, розмір якого визначається, зокрема, відповідно до акту прийому-передачі наданої правової допомоги, що підписується обома Сторонами. Для визначення розміру гонорару Сторони використовують, зокрема, наступний спосіб: фіксований гонорар за надану Адвокатським об`єднанням правову допомогу, передбачену предметом цього Договору. Сторони 30.09.2020 уклали додаток № 1 до договору від 18.06.2020, відповідно до якого Адвокатське об`єднання надає Клієнту правову (правничу) допомогу на умовах і в порядку, що визначені Договором, пов`язану з розглядом в Долинському районному суді Івано-Франківської області цивільної справи № 343/1614/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Оплата Клієнтом правової допомоги, що надана Адвокатським об`єднанням за послуги, що передбачені у пункті 1 Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 18.06.2020, здійснюється у вигляді гонорару. За надання правової допомоги, передбаченої пунктом 1 цього Додатку, Клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 25 000,00 грн, в тому числі ПДВ. У зв`язку із зміною представником відповідача адвокатом Юхименко Р.І. місця здійснення адвокатської діяльності 18.11.2021 було укладено додаток № 2 до договору від 18.06.2020, відповідно до п. 3 якого за надання правової допомоги, передбаченої пунктом 1 цього Додатку, Клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 20 000,00 грн, в тому числі ПДВ.

Сторонами 22.11.2021 складено Акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість наданих АО «Павленко і партнери» правничих послуг на користь ОСОБА_2 становить 20 000,00 грн, з врахуванням ПДВ, та останньому виставлено рахунок № 37, відповідно до якого сума, що підлягає сплаті за надання йому правової допомоги в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, становить 20 000 грн, з врахуванням ПДВ.

Окрім того, між АО «Юхименко і партнери» та ОСОБА_2 18.11.2021 було укладено Договір про надання правової допомоги, згідно п.3.2. якого за надання правової допомоги, передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню гонорар, розмір якого визначається, зокрема, відповідно до акту прийому-передачі наданої правової допомоги, що підписується обома Сторонами. Для визначення розміру гонорару Сторони використовують, зокрема, наступний спосіб: фіксований гонорар за надану Адвокатським об`єднанням правову допомогу, передбачену предметом цього Договору. Сторони 18.11.2021 уклали додаток № 1 до договору від 18.11.2021, відповідно до якого Адвокатське об`єднання надає Клієнту правову (правничу) допомогу на умовах і в порядку, що визначені Договором, пов`язану із завершенням розгляду в Долинському районному суді Івано-Франківської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Оплата Клієнтом правової допомоги, що надана Адвокатським об`єднанням за послуги, що передбачені у п. 1 Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 18.11.2021, здійснюється у вигляді гонорару. За надання правової допомоги, передбаченої пунктом 1 цього Додатку, Клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 5 000,00 грн, без ПДВ.

Сторонами 22.11.2021 складено Акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість наданих АО «Юхименко і партнери» правничих послуг на користь ОСОБА_2 становить 5 000,00 грн, без ПДВ та останньому виставлено рахунок № 04, відповідно до якого сума, що підлягає сплаті за надання йому правової допомоги в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 становить 5 000,00 грн, без ПДВ.

Станом на час подання заяви ОСОБА_2 оплатив АО «Юхименко і партнери» рахунок № 04 від 22.11.2021 на суму 5 000,00 грн, без ПДВ, та зобов`язаний оплатити АО «Павленко і партнери» рахунок № 37 від 22.11. 2021 на суму 20 000,00 грн з врахуванням ПДВ.

Додатковим рішенням Долинського районного суду від 31 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість додатковогорішення суду.

Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо завищеної ціни за надану професійну правничу допомогу, не узгоджуються з позицією Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу, викладеною, зокрема, у постановах від 28 грудня 2020 року (справа № 640/18402/19, провадження №К/9901/27657/20), від 12 травня 2021 року (справа №235/4969/19, провадження №61-779св20), від 28 грудня 2020 року (справа № 640/18402/19), постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

Враховуючи на встановлення сторонами у договорі фіксованого розміру гонорару, такий підлягає оплаті незалежно від обсягу послуг та часу, витраченого представником на надання правової допомоги у відповідній справі, відтак немає необхідності в детальному описі робіт, виконаних адвокатом.

Посилання суду першої інстанції на те, що адвокатом не надано суду розрахунку правової допомоги із відображенням вартості за кожну надану послугу та не зазначений час, витрачений на надання таких послуг та час, витрачений на участь у судових засіданнях, та те, що наданий опис витрат на правничу допомогу є довільним розподілом вказаної суми, не відповідає правовій позиції Верховного Суду, неодноразово наданій за результатами розгляду справ, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду.

Судом першої інстанції помилково було враховано твердження позивача у своєму запереченні на заяву про винесення додаткового рішення щодо того, що надіслання відзиву позивачу не належить до видів адвокатської діяльності, передбачених cт. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», як і до окремих видів адвокатської діяльності не належить вивчення змісту позовної заяви, доказів та опрацювання норм права, а таке «вивчення» є частиною надання консультації або підготовки процесуального документа. Таке твердження позивача не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, наданій у постанові від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19). Надсилання відзиву, вивчення змісту позовної заяви, доказів, опрацювання норм права та інші дії адвоката, здійснені на виконання договору про надання правової допомоги, належить до адвокатських послуг та підлягають відповідній оплаті. Відтак, посилання позивача про неврахування таких дій до витрат на правничу допомогу явно не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду та не повинні братись до уваги судом.

Покликання суду першої інстанції на те, що судове засідання тривало на дві хвилини менше однієї години, як обґрунтування зменшення кількості витрат на правову допомогу, є недоречним, оскільки участь адвоката у судовому засіданні включає в себе не лише його формальну присутність там протягом певної кількості часу, а й його підготовку до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі твердження суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам, та ці обставини не повинні враховуватися при визначенні розміру витрат на надання правової допомоги, які підлягають стягненню з іншої сторони.

Твердження суду першої інстанції щодо проведення судового засідання 13.10.2020 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів представником відповідача, не обґрунтовує підставу зменшення стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки фактичний обсяг надання правової допомоги у цьому випадку не зменшується.

Суд першої інстанції не врахував, що судові засідання 05.07.2021 та 23.09.2021 все ж таки відбувалися та представник відповідача в ці судові засідання прибувала, однак такі були відкладені за клопотанням сторони відповідача у зв`язку з незабезпеченням явки заявлених свідків, оскільки відповідач та його представник не мають жодних повноважень, які стосуються забезпечення явки свідків до суду. Незважаючи на відкладення судових засідань 05.07.2021 та 23.09.2021, необхідно враховувати використання адвокатом свого робочого часу для надання правової допомоги відповідачу, яка полягає не лише в участі у судовому засіданні, а й у комплексі дій з метою забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Зазначає, що у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Зважаючи на доведення відповідачем факту наявності обґрунтованих та неминучих витрат на професійну правову допомогу, така підлягає відшкодуванню позивачем у повному обсязі.

Просить додаткове рішення суду змінити, змінивши його мотивувальну та резолютивну частини, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат, понесених на отримання професійної правничої допомоги, в розмірі 25 000 грн.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції і те, що таке ухвалено з порушенням норм процесуального права та на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що жодної заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ні відповідачем, ні його представником до закінчення судових дебатів не подавалося. Також ні відповідач, ні представник відповідача не подали жодних доказів, на підставі яких суд встановлює розмір таких витрат. Натомість така заява була подана через п`ять днів після ухвалення рішення суду.

У своїх запереченнях він просив суд в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу представника позивача відмовити у зв`язку з порушенням норм ст.246 ЦПК України при поданні заяви та доказів до неї, а також заявляв про неспівмірність витрат на правничу допомогу, заявлених представником відповідача складності відповідної роботи, її обсягу та часу, витраченому ним на виконання робіт та недобросовісної поведінки представника позивача під час розгляду справи.

Відповідно до вимог ЦПК України особа має саме подати суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, а не повідомити суд, що така заява буде подана, і лише у разі, якщо така заява подана суду до закінчення судових дебатів у справі, особа може за наявності поважних причин неможливості подання доказів до закінчення судових дебатів, подати докази понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином, звичайне озвучення представником відповідача про намір подати таку заяву у майбутньому не є тотожним терміну «подати заяву».

Судом першої інстанції дано надто розширене тлумачення норми ст. 246 ЦПК України та не враховано, що представником відповідача така заява до закінчення судових дебатів у справі не подавалася.

Всі докази понесення судових витрат були подані представником відповідача після ухвалення рішення суду. Як вбачається з реквізитів договорів про надання правової допомоги, датою укладання таких є: 1) 18.06.2020 - договір про надання правової допомоги укладений між АО «Павленко і партнери» та ОСОБА_2 ; 2) 30.09.2020 - додаток 1 до договору про надання правової допомоги від 18.06.2020; 3) 18.11.2021 - додаток 2 до договору про надання правової допомоги від 18 червня 2020 року; 4) 18.11.2021 - договір про надання правової допомоги укладений між АО «Юхименко і партнери» та ОСОБА_2 . Відтак, жодних перешкод у поданні договорів на правову допомогу, як доказу на підтвердження розміру витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у відповідача не було. Більше того, відповідача представляє адвокат, яка могла надати своєму клієнту роз`яснення щодо порядку стягнення витрат на правничу допомогу і саме професійний адвокат складала всі документи. Ні сам відповідач не зазначив, як і не вказала представник відповідача в заяві, які саме поважні причини не дали можливості відповідачу подати докази (договори про надання правової допомоги), що підтверджували розмір понесених витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення на підставі поданих всупереч порядку, встановленого ст. 246 ЦПК України, а відтак і недопустимих доказів у справі.

Незважаючи на те, що судом першої інстанції зменшено вартість витрат на правничу допомогу з 25 000 грн. до 15 000 грн., вважає, що такий розмір, навіть у разі подання представником відповідача доказів понесення судових витрат у встановленому порядку (що зроблено не було) є надто завищеним.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що він є інвалідом II групи, загальне захворювання, переніс операцію з видалення долі легені у зв`язку з захворюванням на рак (II стадія) та потребує постійного лікування, а також хворіє на гіпертонічну хворобу.

Також, не враховано, що в результаті поданого мною позову не відбулося порушення прав та інтересів відповідача. Такий позов він подав з метою спростування поширення недостовірної інформації щодо нього, яку суд не визнав достовірною, а відмовив в його задоволенні тому що вважав цю інформацію оціночними судженнями відповідача.

Судом першої інстанції не враховано що вивчення змісту позовної заяви, вивчення доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги та опрацювання норм права, на які посилається позивач, визначення доказів, якими буде обґрунтовуватися заперечення проти позовних вимог є частиною підготовки відзиву на позовну заяву, оскільки така підготовка якраз і є мисленнєвим процесом та включає аналіз матеріалів справи, норм, які підлягають до застосування тощо, а не звичайний друк тексту. Оскільки видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань клієнту, а не навпаки, таким чином вивчення норм права, які відповідач має намір застосувати та мотивів застосування цих норм права, не може вважатися необхідною для визначення правової позиції та підготовки відзиву на позовну заяву. Також надіслання відзиву не належить до видів адвокатської діяльності, передбачених ст. 19 Закону України про адвокатуру та адвокатську діяльність». Як і до окремих видів адвокатської діяльності не належить вивчення змісту позовної заяви, доказів та опрацювання норм права. Таке «вивчення» є частиною надання консультації або підготовки процесуального документа.

Щодо участі у судових засіданнях: 13.10.2020 (підготовче судове засідання відбулося у режимі відеоконференції), 30.11.2020, 22.12.2020, 05.02.2021, 05.07.2021, 23.09.2021 та 25.10.2021 то покладати обов`язок щодо відшкодування витрат на правову допомогу на Позивача, а саме представництво інтересів відповідача у судових засідання, що зводилося фактично до заявлення клопотань представником відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з невиконанням свого процесуального обов`язку щодо забезпечення явки свідків у судовому засіданні, не відповідає принципам цивільно-процесуального законодавства. Більше того, судове засідання 19.11.2021 тривало лише менше 1 години, а згідно п. (1) 3.2 Договору про надання правової допомоги від 18.11.2021, вартість 1 години роботи адвоката становить 1 600 грн, відтак, розмір витрат на правничу допомогу у вигляді 5 000 грн за участь у судовому засідання 19.11.2021, навіть у разі дотримання ст. 246 ЦПК України, є надто завищеними. Крім того, 05.04.2021 судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою з неповажних причин представника відповідача, а відтак, на його думку, зловживання процесуальними правами.

Таким чином, вартість послуг на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, як це визначив суд першої інстанції, є явно завищеним.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що опис послуг, наданих ОСОБА_2 адвокатом Юхименко Р.І., є недопустимим доказом у справі, оскільки послуги з надання правової допомоги надавалися згідно договорів про надання правової допомоги АО «Павленко і партнери» та АО «Юхименко і партнери». Відтак опис наданої правової допомоги маю мав складений та поданий саме АО «Павленко і партнери» та АО «Юхименко і партнери», а не адвокатом Юхименко Р.І., оскільки такі послуги надаються не адвокатом, що здійснює індивідуальну діяльність, а адвокатом, що надає послуги від імені адвокатського об`єднання.

Також, заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування за рахунок позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу не надсилалася протилежній стороні, що суперечить нормам ЦПУ України

Просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити відповідачу в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу в повному обсязі заявлених вимог у зв`язку з порушенням норм ст.246 ЦПК України при поданні заяви та доказів до неї, а також неспівмірністю витрат на правову допомогу, заявлених відповідачем із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 зазначає, що зважаючи на положення ч. 2 ст. 182 ЦПК України, заяви можуть бути подані як в письмовій, так і в усній формах, а в письмовій формі такі повинні бути подані лише у випадках, передбачених ЦПК України. Як вбачається з ч. 1 ст. 246 ЦПК України, на яку посилається позивач, така не передбачає обов`язкову письмову форму заяви сторони щодо вирішення питання про судові витрати. Відтак, твердження щодо неподання представником відповідача заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у строк, встановлений ч. 1 ст. 246 ЦПК України, зважаючи що позивач у своїй апеляційній скарзі сам зазначає про озвучення представником відповідача такої заяви до закінчення судових дебатів, є безпідставним.

Позивач неправильно зазначає про відсутність договорів про надання правової допомоги, актів прийому-передачі юридичних послуг, платіжних доручень та квитанцій про сплату за надані послуги.

Позивач зазначає про конкретний час перебування представника відповідача в судових засіданнях, написані процесуальні документи та здійснює власний підрахунок виконаних адвокатом робіт і їх «дійсної» вартості. Разом з тим, наведені твердження позивача та здійснення ним таких підрахунків не узгоджуються з позицією Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній, та заперечила вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи. Нею втретє подане клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням за межами України саме 06.04.2022 та 07.04.2022 і необхідність нею виїзду пов`язала з війною без наведення дійсних обставин такої необхідності.

Наведені представником ОСОБА_2 причини неявки апеляційний суд не вважає поважними, оскільки вони не свідчать про існування незалежних від її волі обставин, які унеможливлюють прибуття в судове засідання. Представник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилася у судові засідання, призначені на 03.03.2022, 24.03.2022 та 06.04.2022.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України та необхідності дотримання судом строків розгляду, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Долинського районного суду від 19 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_2 у справі була адвокат Юхименко Р.І., яка діяла на підставі ордерів про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1039528 та серії ВС №1109233 (а.с. 41, 124).

В ході судового розгляду представник ОСОБА_2 до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про намір звернутися з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Юхименко Р.І. 24.11.2021 звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат, понесених на отримання професійної правничої допомоги, в розмірі 25 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача надано: договір про надання правової допомоги від 18.06.2020 (т. 1 а.с.168-169); додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 18.06.2020, підписаний 30.09.2020 (т. 1 а.с.170); додаток № 2 до договору про надання правової допомоги від 18.06.2020, підписаний 18.11.2021 (т. 1 а.с.171); акт прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2021 (т. 1 а.с.172); рахунок № 37 від 22.11.2021; договір про надання правової допомоги від 18.11.2021 (т. 1 а.с.174-177); додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 18.11.2021, підписаний 18.11.2021 (т. 1 а.с.178); акт прийому-передачі наданих послуг від 18.11.2021 (т. 1 а.с.179); рахунок № 04 від 22.11.2021 (т. 1 а.с.180), квитанцію № N17VG3262M (т. 1 а.с. 167).

Додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 18.06.2020, підписаним 30.09.2020, сторони погодили, що за правову допомогу клієнт сплачує АО «Павленко і партнери» гонорар у фіксованому розмірі 25 000,00 грн, в тому числі ПДВ.

Додатком № 2 до договору про надання правової допомоги від 18.06.2020 , підписаним 18.11.2021, сторони погодили, що за правову допомогу клієнт сплачує АО «Павленко і партнери» гонорар у фіксованому розмірі, 20 000,00грн, в тому числі ПДВ.

Згідно Акта прийому-передачі наданих послуг до Договору від 18 червня 2020 року, додатка № 1 від 30 вересня 2020 року до договору та додатка № 2 від 18 листопада 2021 року до договору, об`єднанням надані, а клієнтом прийняті наступні роботи (надані послуги):

вивчення змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, а також вивчення доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та опрацювання норм права, на які покликається позивач.

визначення правової позиції у даній справі та аргументів на підтвердження правової позиції відповідача.

визначення норм права, які відповідач має намір застосувати, та мотивів застосування цих норм права.

визначення доказів, якими будуть обґрунтовуватися заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди;

підготовка відзиву на позовну заяву, заяви про виклик свідків, та надіслання цих документів в Долинський районний суд Івано-Франківської області у справі № 343/1614/20;

надіслання відзиву на позовну заяву позивачу;

участь в судових засіданнях Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1614/20: 1) 13 жовтня 2020 року; 2) 30 листопада 2020 року; 3) 22 грудня 2020 року; 4) 05 лютого 2021 року; 5) 05 липня 2021 року; 6) 23 вересня 2021 року; 7) 25 жовтня 2021 року,

що разом, складає фіксовану суму у розмірі 20 000 грн з врахуванням ПДВ.

Сторони погодилися, що послуги надані АО «Павленко і партнери» повністю та відповідно до доручення клієнта. Претензій та зауважень у клієнта немає.

Відповідно до рахунку № 37 від 22.11.2021 (т. 1 а.с.173), ОСОБА_2 оплачено 20 000,00грн., з яких: 16 666,67 грн., витрати за надання правової допомоги; 3333,33 грн. ПДВ, що підтверджується квитанцією №N17914604М від 20.12.2021 (т. 1 а.с.192).

Додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 18.11.2021, підписаним 18.11.2021, сторони погодили, що за правову допомогу клієнт сплачує АО «Юхименко і партнери» гонорар у фіксованому розмірі 5 000,00грн.

Згідно Акта прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2021 року та додатка № 1 від 18 листопада 2021 року до Договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2021 року, АО «Юхименко і партнери» надані, а клієнтом прийняті наступні роботи (надані послуги):

підготовка до судових дебатів в цивільній справі № 343/1614/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди;

участь в судовому засіданні Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1614/20 19 листопада 2021 року,

що разом, складає фіксовану суму у розмірі 5 000 ,00 грн без ПДВ.

Сторони погодилися, що послуги надані АО «Юхименко і партнери» повністю та відповідно до доручення клієнта. Претензій та зауважень у клієнта немає.

Відповідно до рахунку № 04 від 22.11.2021 (т. 1 а.с. 180), ОСОБА_2 оплачено 20 000,00грн., з яких: 16 666,67 грн., витрати за надання правової допомоги; 3333,33 грн. ПДВ, що підтверджується квитанцією № N17VG3262M (т. 1 а.с. 167).

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, та взявши до уваги умови договорів про надання правової допомоги, дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Фіксована сума гонорару визначена сторонами в день укладення додатків до договорів про надання правової допомоги від 18 червня 2020 року та про надання правової допомоги від 18 листопада 2021 року. Фіксована сума заявленого відповідачем до відшкодування гонорару в розмірі 20 000 грн визначена сторонами 18 листопада 2021 року у додатку № 2 до договору від 18 червня 2020 року, що суперечить п. 3.2. договору про надання правової допомоги від 18 червня 2020 року, згідно якого сторони дійшли згоди, що фіксований розмір гонорару за надану АО «Павленко і партнери» правову допомогу, передбачену предметом цього договору, визначається сторонами перед початком надання правової допомоги. При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що наданий опис витрат на правничу допомогу є довільним розподілом заявленої відповідачем суми. При цьому, згідно вимог ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З цих підстав не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що оскільки у договорі сторонами встановлено фіксований розмір гонорару, такий підлягає оплаті незалежно від обсягу послуг та часу, витраченого представником на надання правової допомоги у відповідній справі.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд першої інстанції вірно зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При цьому, адвокатом не зазначено розрахунок правової допомоги із відображенням витраченого на надання таких послуг часу, зокрема і на участь у судових засіданнях.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності і вірно вважав за необхідне зменшити розмір судових витрат до 15 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У наявних в матеріалах справи ордерах про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1039528 та серії ВС №1109233, на підставі яких діяла у справі адвокат Юхименко Р.І. як представник ОСОБА_2 міститься посилання на укладені між сторонами договори про надання правничої допомоги.

У договорах про надання правової допомоги від 18 червня 2020 року та про надання правової допомоги від 18 листопада 2021 року визначено, що клієнт виплачує АО гонорар, розмір якого визначається: відповідно до акта прийому-передачі наданої правової допомоги, що підписується обома сторонами; або на підставі рахунку, виставленого АО, якщо йдеться про сплату авансового платежу (п. 3.2.).

Відповідно до п. 3.5. договорів про надання правової допомоги клієнт проводить виплату гонорару (його частини) не пізніше п`яти банківських днів з дати підписання сторонами акта, який засвідчує факт надання правової допомоги, чи з дати отримання від АО рахунка на здійснення авансового платежу у випадках його акцептування клієнтом.

Зважаючи на те, що сторонами підписано акти прийому-передачі наданої правової допомоги 22 листопада 2021 року та АО виставлено рахунки, які оплачені ОСОБА_2 , є необґрунтованими доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення на підставі поданих всупереч порядку, встановленого ст. 246 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про врахуваннясудом першої інстанції твердження позивача щодо неналежності окремих наданих послуг до видів адвокатської діяльності, оскільки висновки суду першої інстанції таким не обґрунтовано, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про завищений розмір стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн не заслуговують на увагу, оскільки стан здоров`я відповідача, відсутність доказів фінансового стану обох сторін і мета подання позову не є підставою для звільнення сторони від сплати іншій стороні витрат на професійну правничу допомогу. Тому суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановив, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору і обґрунтовано зменшив розмір цих витрат.

Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Долинського районного суду від 31 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин