КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8753/2022 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСКО» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІСКО» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., та зареєстрований в реєстрі №2418.

Як вбачається з положень попереднього договору купівлі-продажу квартири від 20 грудня 2017 року сторони зобов`язались у встановлені строки укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого сторона зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики, якої вказані у договорі, яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , а друга сторона зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з попереднім договором.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що неправомірні дії відповідача, які полягають у невиконанні зобов`язань за договором, призвели до нервових переживань та моральних страждань позивача, оскільки він є пенсіонером з 2001 року, кошти, що були оплачені відповідачу були єдиним джерелом існування.

На підставі викладеного в позові, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 205600 грн. за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач у встановлені договором строки не збудував об`єкт нерухомості та не ввів його в експлуатацію і відповідачем не надано жодного доказу на спростування її доводів щодо обґрунтованості позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться, до тих ,які були викладені в позовній заяві під час звернення до суду першої інстанції і якими суд дав свою оцінку.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що не було подано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання йому моральної шкоди саме внаслідок невиконання договірних зобов`язань відповідачем, тобто не доведено причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяння ним шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІСКО» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., та зареєстрований в реєстрі за №2418, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність квартиру яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплати його вартість.

Плановий строк введення в експлуатацію Будинку IVквартал 2019 року (п. 1.3 договору).

Пунктом 4.2.1. визначено, що продавець зобов`язаний належним чином та у строки виконати обов`язки, покладені на продавця умовами договору.

Пунктом 4.4.1. Покупець зобов`язується здійснити оплату вартості майнових прав.

Відповідно до п. 1.4 Сторони зобов`язуються укласти договір протягом - І (першого) кварталу 2019 року, але в будь-якому разі не раніше отримання стороною - правовстановлюючих документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог п. 5.2 розділу 5 Попереднього договору.

20 грудня 2017 року та 21 грудня 2017 року позивач здійснив оплату за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 20 грудня 2017 року у розмірі 205600 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.15).

Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з п.п. 18, 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з положень п. 1.1 попереднього договору, продавець продає, а покупець купує об`єкт нерухомості.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг

З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Колегія суддів враховує викладену правову позицію. Разом з тим, саме по собі право на відшкодування моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору, в тому числі, і в разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, не звільняє позивача від обов`язку доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями(бездіяльністю) відповідача, факту завдання моральної шкоди, обґрунтування й доведення її розміру

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, що заявляє вимоги про відшкодування моральної шкоди зобов`язаний довести наявність складу цивільно-правового правопорушення, а саме, наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні, а також надати докази на підтвердження розміру завданої шкоди.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 пов`язував із невиконанням ТОВ «ІСКО» зобов`язань щодо здачі будинку в експлуатацію.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 22 липня 2020 року в справі № 369/6303/19, від 17 жовтня 2018 року у справі № 757/39364/15-ц, згідно з якої Верховний Суд зазначив, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, зі сторони відповідача відсутній склад цивільно-правового порушення.

Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що він є пенсіонером та інвалідом третьої групи. Кошти, що були сплачені відповідачу були єдиним джерелом його існування, адже тих пенсійних виплат, які він отримує ледве вистачає на його потреби. Крім того, вказані обставини негативно вплинули на стан його здоров`я, який значно погіршився у зв`язку з неправомірними діями відповідача і для відновлення його попереднього стану необхідні значні моральні зусилля та матеріальні затрати.

ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виявлене погіршення стану його здоров`я безпосередньо пов`язане з невиконанням відповідачем умов укладеного попереднього договору купівлі-продажу квартири від 20 грудня 2017 року.

Крім того, ОСОБА_1 , жодним чином не навів обґрунтування визначеного ним розміру моральної шкоди.

При цьому питання розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 не порушує, оскільки розраховує на завершення будівництва і отримання у власність квартири.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 11, 18, 76, 82, 367, 369, 374, 376 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСКО» про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: