Житомирський апеляційний суд
Справа №278/512/22 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Галацевич О.М.

Борисюка Р.М.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №278/512/22

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" про зняття арешту з майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 червня 2022 року,ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О. у м. Житомирі,

встановив:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначила, що 01.10.2020 набула у власність земельну ділянку загальною площею 0,1га, кадастровий номер :05:001:0604, яка розташована у с.Березівка Житомирського району Житомирської області. У серпні 2021 року їй стало відомо, що на все її майно накладено обтяження в рамках виконавчих проваджень. Оскільки усі виконавчі провадження завершені і борги перед банками відсутні є всі підстави для скасування трьох арештів на нерухоме майно позивача накладених постановою державного виконавця від 18.02.2009 №11523398 (реєстраційні номери обтяжень 8486009, 11607910) та постановою від 23.07.2008 №аа586522 (реєстраційний номер обтяження 7635134).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що станом на день подання позовної заяви та апеляційної скарги відсутні відкриті виконавчі провадження чи наявність боргів, що є достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що у відділі виконавчої служби перебували на виконанні виконавчі провадження. У ВП № 1523398 з примусового виконання листа № 2-1617 від 3 листопада 2008 року виданого Богунським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" заборгованості в розмірі 30234,89 грн. 18 лютого 2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту. 25 серпня 2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (направлення виконавчого документу за належністю).

У ВП №28693443 з примусового виконання листа № 2-974/07 від 17 липня 2008 року виданого Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ЗАТ "ПРИВАТБАНК" боргу в розмірі 47444,21грн. 14 вересня 2011 року прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту. 30 січня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна.

У ВП № 8321135 з примусового виконання листа № 2-974 від 29 жовтня 2007 рок відкрито провадження 23 липня 2008 року і 28 квітня 2011 року виконавчий лист повернуто на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником земельної ділянки, права власності на яку зареєстровані 2 жовтня 2020 року. Крім цього, довідка містить відомості про наявність трьох обтяжень усього нерухомого майна ОСОБА_1 у вигляді арешту. Перший арешт накладений 26 липня 2008 року державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби від 23 липня 2008 року. Другий арешт накладено інформаційним центром на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2009 року. Третій арешт накладений 14 вересня 2011 року Інформаційним центром на підставі постанови виконавчої служби від того ж числа. Номери виконавчих проваджень не зазначені.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Установивши, що позивачка є боржником у виконавчих провадженнях, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України. Такий висновок відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеній в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 червня 2022 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: