Ухвала

14 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 760/33659/21

провадження № 61-9820ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на спадкове майно, яке залишилось після померлої ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку, площею 0,0713 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:182:0008, та будинок загальною площею 63,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

ОСОБА_3 повідомила, що вона є племінницею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_4 залишила на її ім`я заповіт на все своє майно, яке належало їй на день смерті, і на те, на яке вона матиме право за законом. Про волевиявлення ОСОБА_4 були обізнані родичі, близькі подруги, сусіди, з якими вона спілкувалась.

ОСОБА_3 вказувала, що 23 січня 2020 року вона звернулася до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом, на що їй було усно повідомлено, що вже є спадкоємець за заповітом, який подав заяву на прийняття спадщини.

25 лютого 2020 року було направлено заяву про вчинення кримінального провадження, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002158 від 24 березня 2020 року. У ході вказаного кримінального провадження було з`ясовано, що від імені спадкодавця на ОСОБА_1 була видана довіреність на представництво її інтересів. На підставі договору довічного утримання від 01 липня 2019 року, який був укладений між спадкодавцем та відповідачкою, остання набула у власність житловий будинок та земельну ділянку, на яку у порядку спадкування претендує ОСОБА_3 .

Із урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просила задовольнити її заяву про забезпечення позову (до подання позовної заяви) шляхом накладення арешту на вказане спадкове майно.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 грудня

2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

З метою забезпечення майбутнього позову ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук К. М., про визнання права власності в порядку спадкування, накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0713 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:182:0008; будинок загальною площею 63,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

05 жовтня 2022 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що на момент смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно на яке просила накласти арешт ОСОБА_3 , не перебувало у власності ОСОБА_4 . Таким чином, вимоги заявниці щодо необхідності накладення арешту на спадкове майно, яке залишилося після померлої ОСОБА_4 , не відповідають обставинам справи та не підтверджені належними доказами. ОСОБА_3 не довела, що її суб`єктивне цивільне право або інтерес будуть порушені, а судом першої інстанції передчасно, без з`ясування обсягу позовних вимог заявниці, якими обґрунтована її заява про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, яке на законних підставах належить на праві власності ОСОБА_1 .

Також заявник вказує на те, що апеляційний суд не врахував і не оцінив доводів відповідачки щодо пропуску (не дотримання) позивачкою строку на подання позовної заяви до суду, встановленого частиною четвертою статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, та не прийняв з цього приводу рішення.

На думку заявника, судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, було порушено вимоги статті 151 ЦПК України, не було належно перевірено предмет позовних вимог заявника, склад спадщини (спадкового майна), з позовом про визнання прав на яке в майбутньому має намір звертатися заявниця, не зазначено ціну позову та всіх учасників справи (спадкоємців), зокрема державну нотаріальну контору. Звертає увагу, що у заповіті не зазначено опис (перелік, ідентифікуючі ознаки) належного їй (спадкодавцю) на праві власності майна.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України зазначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.

Заява про забезпечення позову може бути подана до подання позовної заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог з метою захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом. Наслідком порушення цього строку може бути скасування заходів забезпечення позову судом, яким їх застосував.

ОСОБА_3 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову (до подання позовної заяви) у грудні 2021 року. Зазначала, що має намір заявити до ОСОБА_1 позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Заявниця просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на спадкове майно, яке залишилось після померлої ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 оспорює право власності ОСОБА_1 на житловий будинок та земельну ділянку, вважає, що право власності на вказане нерухоме майно має бути визнано за нею.

У відповідності до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Солом`янського районного суду міста Києві від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі № 760/717/22 за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук К. М., П`ята київська державна нотаріальна контора, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання недійсним заповіту та договору довічного утримання.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києві від 20 липня 2022 року відкрито провадження у справі № 760/8381/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук К. М., П`ята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно (земельну ділянку та будинок).

Врахувавши вищезазначені обставини, зокрема те, що ОСОБА_3 мала намір звернутися і звернулася до суду із позовами про захист права власності на нерухоме майно (справи № 760/717/22 та № 760/8381/22), на яке накладено арешт, а також ймовірність утруднення у майбутньому виконання рішення суду у разі відчуження відповідачкою майна, яке є предметом спору та на яке претендує позивачка, як спадкоємиця за заповітом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про те, що заявницею доведена необхідність застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору.

Суди попередніх інстанцій дійшли мотивованих висновків, що забезпечення позову у спосіб, обраний заявницею, є співмірним позовним вимогам, не порушує балансу інтересів сторін, а спрямоване на створення умов для безперешкодного виконання у майбутньому ймовірного рішення суду та запобігання ускладненню ефективного захисту прав заявниці у випадку задоволення її позовів.

Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не є обтяжливим для відповідачки та не порушує її права володіння й користування майном. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими.

Необхідно звернути увагу, що відповідачка має можливість скористатись правами, передбаченими статтями 158, 159 ЦПК України.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами положень статей 149, 150, 151 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви не може вважатись обґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва

від 17 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна, про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта