Ухвала

12 квітня 2022 року

місто Київ

справа № 520/21041/18

провадження № 61-3287ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, виділ частини домоволодіння у самостійний об`єкт нерухомості, виділ земельної ділянки, зобов`язання співвласника вчинити певні дії,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада про припинення права спільної часткової власності, виділ частини домоволодіння в самостійний об`єкт нерухомості, визнання права власності, виділ земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, про виділ частки домоволодіння в самостійний об`єкт нерухомості, виділ земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 26 грудня 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, про виділ в натурі 3/20 частин житлового будинку та виділення земельної ділянки в окреме користування.

ОСОБА_3 03 липня 2019 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, про виділ в натурі 1/5 частини житлового будинку та виділення земельної ділянки в окреме користування.

ОСОБА_1 08 липня 2019 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, про виділ в натурі 1/5 частини житлового будинку та виділення земельної ділянки в окреме користування.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 24 листопада 2020 року Київський районний суд м. Одеси позов ОСОБА_2 задовольнив частково, зустрічні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнив частково.

Суд виділив з домоволодіння АДРЕСА_1 у самостійні об`єкти нерухомості: 33/80 частин, що належать на праві власності ОСОБА_2 ; 31/80 частину, що належать на праві власності ОСОБА_1 ; 16/80 частин, що належать на праві власності ОСОБА_3 .

Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнав за ОСОБА_2 право власності на самостійний об`єкт нерухомості житловий будинок літ. «А» з господарськими спорудами у АДРЕСА_1 , загальною площею 52, 8 кв. м, у тому числі житловою площею 19, 0 кв. м, у складі приміщень: 1-1 - житлова кімната, площею 12, 1 кв. м; 1б-2 - житлова кімната, площею 6, 9 кв. м; 1б-3 - коридор, площею 9, 3 кв. м; 1-4 - кухня, площею 8, 2 кв. м; 1б-5 - санвузол, площею 4, 9 кв. м; 1б-6 - тамбур, площею 0, 5 кв. м, 1-2 житлова, площею 10, 9 кв. м, 1-5 санвузол, 1-6 коридор, з надвірних споруд літ. «Б» - сарай з погребом.

Визнав за ОСОБА_1 право власності на самостійний об`єкт нерухомості житловий будинок літ. «А» з господарськими спорудами у АДРЕСА_1 , загальною площею 32, 8 кв. м, у тому числі житловою - 25, 1 кв. м, у складі приміщень: 3-1 - житлова, площею 12, 1 кв. м; 3-2 - житлова, площею 13, 0 кв. м; 3-3 - кухня, площею 5, 9 кв. м, 1-10 - коридор, площею 6, 8 кв. м; 1-3 - кухня, площею 11, 8 кв. м; з надвірних споруд літ. «З» - вбиральня.

Визнав за ОСОБА_3 право власності на самостійний об`єкт нерухомості: житловий будинок літ. «А» у АДРЕСА_1 , загальною площею 66, 5 кв. м, у тому числі житловою - 26, 7 кв. м, у складі приміщень: 1а-7 - житлова, площею 13, 6 кв. м; 2-1 - житлова, площею 13, 1 кв. м, 1а-5 - коридор, площею 7, 5 кв. м; 1а-6 - кухня, площею 14, 9 кв. м; 1а-8 - санвузол, площею 3, 2 кв. м; 1а-9 - коридор, площею 9, 2 кв. м; 2-2 - сходи, площею 5, 0 кв. м.

Визначив наступний порядок користування земельною ділянкою, площею 0, 1723 га, у АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 :

- у користування ОСОБА_2 виділив ділянку, загальною площею 0, 0771 га (з урахуванням площі під забудовою частини приміщень у будинку та під господарськими спорудами), визначену у висновку експерта № 064/2020 точками «8-9-10-11-12-37-38-39-40-41-46-47-48-49-50-31-32-33-34-35-36-17-8»;

- у користування ОСОБА_1 виділив земельну ділянку, загальною площею 0, 0668 га ( з урахуванням площі під забудовою частини приміщень у будинку та під господарськими спорудами), яка складається з двох частин і у висновку експерта № 064/2020 визначена точками: 1-а частина ділянки «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-1» і має площу 0, 0602 га, 2-га частина ділянки «17-18-19-20-21-22-23-24-28-29-30-31-32-33-34-35-36-17» і має площу 0, 0066 га;

- у користування ОСОБА_3 виділив ділянку, загальною площею 0, 0344 га (з урахуванням площі під забудовою частини приміщень у будинку), яка складається з двох частин і у висновку експерта № 064/2020 визначена точками: 1-а частина ділянки «4-5-6-7-8-17-18-19-20-21-22-23-24-25-26-27-4» і має площу 0, 0109 га, 2-га частина ділянки «38-39-40-41-42-43-44-45-38» і має площу 0, 0235 га.

З метою організації проходу ОСОБА_3 до її земельної ділянки, площею 0, 0235 га, встановив земельний сервітут, яким надав ОСОБА_3 право безплатного безстрокового проходу через частину земельної ділянки, що надана у користування ОСОБА_2 .

Встановив межі земельного сервітуту на частину ділянки ОСОБА_2 , що визначений точками у експертному висновку № 064/2020 «31-32-33-34-35-54-39-40-53-52-51-50-31» і має площу 0, 0038 га.

У іншій частині вимог позов ОСОБА_2 , зустрічні позови ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишив без задоволення.

Постановою від 20 січня 2022 року Одеський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року - без змін.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 23 лютого 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову про виділення ОСОБА_1 у самостійні об`єкти нерухомості: 5/40 частин та 21/80 спадкової частки домоволодіння у АДРЕСА_1 , встановлення земельного сервітуту на частині земельної ділянки, яку пропонується виділити ОСОБА_3 , для забезпечення обслуговування інженерних мереж для ОСОБА_1 , ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив:

- (1) порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права;

- (2) суд апеляційної інстанції не дослідив докази в частині висновків про встановлення земельного сервітуту.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

І. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

ІІ. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

ІІІ. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ІV. У разі оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі

І. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийняли рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник не навів передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судового рішення. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

ІІ. Також ОСОБА_1 навів довід про нездійснення дослідження судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

За правилом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Тобто обов`язковою умовою застосування положень пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (як підстави для відкриття касаційного провадження) є визначення та наведення заявником підстав касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не навів підстави касаційного оскарження судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, відповідно суд касаційної інстанції не має повноважень враховувати доводи заявника щодо нездійснення дослідження (неналежного дослідження) доказів як підставу касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, яка зумовлює обов`язкове застосування положень частини другої статті 389 ЦПК України.

Інші доводи та міркування заявника не є визначеними процесуальним законом підставами для касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ

Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав, передбачених процесуальним законом для оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.

Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, виділ частини домоволодіння у самостійний об`єкт нерухомості, виділ земельної ділянки, зобов`язання співвласника вчинити певні дії, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада про припинення права спільної часткової власності, виділ частини домоволодіння в самостійний об`єкт нерухомості, визнання права власності, виділ земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, про виділ частки домоволодіння в самостійний об`єкт нерухомості, виділ земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту, не прийняти до розгляду та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний