27.09.2022 Справа № 469/962/21
2/469/277/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2022 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Тавлуя В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рогозевич С.О.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 - не з`явився,
представник відповідача Березанського РВ ДВС
Південного МУМЮ (м.Одеса) - не з`явився,
представник ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» Завадська О.В. - не з`явилась,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березанського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про зняття арешту з майна, - в с т а н о в и в:
Позивач 05 жовтня 2021 року звернувся до суду з позовом до Березанського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому просить суд зняти арешт, накладений Березанським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області постановою про арешт майна боржника № 46781349 від 11 травня 2017 року, реєстраційний номер обтяження: 20389832 від 15 травня 2017 року, на все нерухоме майно, що належить позивачу.
У обґрунтування позову зазначав, що під час примусового виконання виконавчого листа №8/181/09 від 31.08.2009 року, виданого Господарським судом Миколаївської області, про стягнення з позивача на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», боргу в сумі 221858,09 грн. (виконавче провадження №46781349) постановою державного виконавця ВДВС Березанського РУЮ від 11 травня 2017 року накладено арешт на все майно позивача. 16 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.
Позивач зазначає, що стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не скористався своїм правом та не звертався повторно до ДВС із виконавчим документом №8/181/09 від 31.08.2009 року для примусового виконання, 3-х річний строк звернення виконавчого документа сплинув, а тому накладений арешт має бути знятий у судовому порядку.
Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року залучено до участі у справі замість первісного відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступника ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».
Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року залучено до участі у справі замість заміненого відповідача ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» його правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».
У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача Березанського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання повторно не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений судом належним чином; відзив на позов до суду не направив.
Представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» Завадська О.В. у судове засідання не з`явилася, надала додаткові пояснення у справі від 12 вересня 2022 року, у яких зазначала, що заперечує проти позову, просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви; судове засідання просила провести без участі представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
У додаткових поясненнях від 12 вересня 2022 року зазначала про таке:
14.03.2017 року укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №114/7-4111/ДГ між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в тому числі за кредитним договором № 010/01-04/07-649 від 16.11.2007 року, що був укладений між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Раніше 14.03.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами про в тому числі і за № 010/01-04/07-649 від 16.11.2007 року.
16.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п.2 ч.1. ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови).
У ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови) передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час винесення постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. При цьому у ній не зазначено такого випадку, як повернення виконавчого листа стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю майна у боржника відповідно до п.2 ч.1. ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».
Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови) у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу без виконання виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилаючись на викладене, представник відповідача вважає, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав.
Посилання позивача, що судом відмовлено у заміні стягувача на підставі ухвали ісуду, та що строк на повторне пред`явлення виконавчого документа закінчився, не можуть бути підставою для звільнення майна з під арешту, оскільки на час звернення виконавче провадження не закінчено, а рішення суду не виконано, а тому не передбачено законом зняття арешту на підставі винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувача без виконання п.2 ч.1. ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції на час винесення постанови). В свою чергу позивач не надав доказів повного фактичного виконання рішення суду, а тому і не має підстав знімати арешт з майна боржника.
Зазначала, що відповідно до ч.1,2 ст.18 ЦПК України, ст. 129-1 Конституції України рішення суду повинно бути обов`язково виконано в повному обсязі; стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, а у разі пропуску строку звернутись з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у реєстрі міститься запис за №20389832 від 15 травня 2017 року про арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , внесений державним виконавцем Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Опятою Ю.Ю. на підставі постанови про арешт майна №46781349 від 11 травня 2017 року (а.с.10).
Як вбачається з відповіді Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 05 жовтня 2021 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №46781349 з примусового виконання виконавчого листа №8/181/09 від 31.08.2009 року, виданого Господарським судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» боргу в сумі 221858,09 грн.
16 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»; виконавче провадження №46781349 знищено у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання.
Будь-які інші виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 на виконанні у відділі станом на 05 жовтня 2021 року відсутні (а.с.8-9).
За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження №46781349 від 05 березня 2015 року, у якому стягувачем є ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», а боржником ОСОБА_1 , є завершеним (а.с.68).
Згідно з ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Судом встановлено, що виконавче провадження №46781349 від 05 березня 2015 року завершене та знищене у зв`язку із закінченням строків зберігання, повторно для примусового виконання виконавчий документ №8/181/09 від 31.08.2009 року не пред`являвся, проте накладений арешт на майно державним виконавцем знятий не був.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення його прав, як власника майна, захист яких передбачено ст.ст.321, 319 ЦК України.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий за рішенням суду.
Виходячи з викладеного та враховуючи, що за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 27 вересня 2022 року.

Суддя: