Справа № 302/1140/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року у складі судді Софілканич О.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

26.10.2021 року із Міжгірського районного суду Закарпатської області до Воловецького районного суду Закарпатської області для розгляду надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.09.2008 року між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк») був укладений кредитний договір № MKMWGA, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 47 652,44 доларів США, строком до 29.09.2018 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № MKMWGA між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. Відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором не виконували неналежним чином. Так, рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.11.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк», та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № MKMWGA від 29.09.2008 року в розмірі 32 539,83 доларів США. Посилається на те, що винесення вищезазначеного рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами, оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються його виконанням проведеним належним чином. До теперішнього часу зобов`язання за кредитним договором відповідачами не виконані, прострочена сума заборгованості становить 5176,26 доларів США. У звязку з чим Банком за період з 31.07.2015 року (період після подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідачів заборгованості) до 28.08.2021 року на прострочену суму заборгованості, у відповідності зі ч.2 ст. 625 ЦК України, нараховано 3% річних від простроченої суми в розмірі 2099,84 доларів США, що за курсом 26,92 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 28.08.2021 р. складає 56 527,69 гривень, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь та сплачений судовий збір в сумі 2270,00 гривень.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявлених вимог, дав їм неправильну правову оцінку, не дослідив надані позивачем докази та безпідставно дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не находило.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявленого позову.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 29.09.2008 року підписав кредитний договір № MKMWGA строком до 29.09.2018 року, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 47652,44 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором MKMWGA між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки.

Відповідачі не виконували умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.07.2015 р. виникла заборгованість в сумі 32 539,83 доларів США.

Таким чином, за наявності прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, у серпні 2015 року Банк звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.11.2015 року у цивільній справі №302/826/15-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKMWGA від 29.09.2008 року задоволено повністю та стягнуто з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 32 539,83 доларів США. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

Так, звертаючись до суду у жовтні 2021 року із вказаним позовом до відповідачів з посиланнями на ч.2 ст.625 ЦК України, позивач посилається на прострочену заборгованість за кредитним договором № №MKMWGA від 29.09.2008 року у розмірі 5176,26 доларів США (складові вказаної простроченої заборгованості не зазначені) та саме на вказану суму нараховує 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2099,84 доларів США.

Однак, позивачем не доведено невиконання відповідачами рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.11.2015 р. (справа № 302/826/15-ц) та правомірність нарахування простроченої суми заборгованості у розмірі 5176,26 доларів США, яка стала підставою для нарахування заборгованості за кредитним договором 3% річних від простроченої суми у розмірі 2099,84 доларів США.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення заборгованості.

Так, кредитор вправі нараховувати суми, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, після ухвалення судового рішення про стягнення боргу і до його виконання.

Згідно із ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач АТ КБ «Приватбанк» у 2020 році повторно звертався до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за цим же самим кредитним договором.

Ухвалою Воловецького районного суду від 29.10.2020 р. у справі № 302/347/20 (провадження № 2/936/203/2020) провадження у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № MKMWGA від 29.09.2008 року закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тотожністю спору в частині позовних вимог у даній справі та спору по справі № 302/826/15-ц, який вже вирішено.

Із ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 29.10.2020 року, яка набрала законної сили 16.11.2020 року вбачається, що на виконання рішення Міжгірського районного суду від 03.11.2015 року видано виконавчий лист №302/826/15-ц від 04.02.2016 року, який скеровано на виконання до відділу Державної виконавчої служби Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області.

Також, вказаною ухвалою суду встановлено, що згідно постанов про закінчення виконавчого провадження ВП №50756037 та ВП №50756548, виконавчі провадження закінчені з підстав повного фактичного виконання рішення суду.

Відтак, твердження позивача про те, що рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.11.2015 року відповідачами не виконано та у відповідачів за кредитним договором № MKMWGA від 29.09.2008 року наявна прострочена заборгованість в розмірі 5176,26 доларів США, на яку позивач нараховує 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2099,84 доларів США спростовуються, оскільки судом встановлено, що відповідно до постанов про закінчення виконавчого провадження ВП №50756037 та ВП №50756548, виконавчі провадження закінчені з підстав повного фактичного виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.11.2015 року. Тобто, дане рішення суду виконано відповідачами у повному обсязі.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не виконали рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.11.2015 року, натомість судом навпаки встановлено повне фактичне виконання рішення суду, а тому у Банку не було підстав для застосування до відповідачів відповідальності за порушення грошового зобов`язання та нарахування на прострочену суму заборгованості розміром 5176,26 доларів США за кредитним договором № MKMWGA від 29.09.2008 року трьох процентів річних в розмірі 2099,84 доларів США, що за курсом 26,92 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2021 року складає 56 527,69 гривень.

За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Наведені доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 листопада 2022 року.

Головуючий :

Судді: