Номер провадження: 22-ц/813/5110/22
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 щодо видачі обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви.

29.09.2021 ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 . Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що її колишній цивільний чоловік ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сімейні відносини з яким фактично припинені 28.12.2019, маючи вільний доступ до житла за адресою: АДРЕСА_1 у якому проживає вона та їх син ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) систематично приходить та вчиняє домашнє насильство відносно неї та їх спільної дитини.

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 (справа № 522/1892/19).

20 серпня 2021 року також було складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розгляд справи № 522/17670/21 буде здійснюватися Приморським районним судом м. Одеси 01.11.2021.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просила суд винести обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк три місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 3 місяці з наступними заходами тимчасового обмеження: 1) заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ); 2) заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеля ційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 31 серпня 2022 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

22 серпня 2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності апелянта та представника апелянта.

20 вересня 2022 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 10 жовтня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю як подружжя, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 (свідоцтво про народження від 12.04.2011 Серія НОМЕР_1 , видане Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку із постійними образами, погрозами, нецензурною лайкою та агресивною поведінкою в присутності сина на адресу заявника сімейні відносини між цивільним подружжям 28.12.2019 фактично припинились. ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом із їх спільною дитиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Заявник стверджує, що маючи вільний доступ до житла ОСОБА_1 систематично приходить та вчиняє домашнє насильство відносно неї та їх спільної дитини.

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 (справа № 522/1892/19, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2019).

Окрім цього, заявник та її син неодноразово зверталися до правоохоронних органів з метою фіксувань фактів крадіжок ОСОБА_1 їх особистих речей, що підтверджується копією заяви-повідомлення до Шевченківського районного відділу поліції від 26.04.2020, копіями витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2020 та від 09.07.2021, протоколом про адміністративне правопорушення від 16.06.2020 серія АПР18 № 649232 та копією відповіді начальника Приморського відділу поліції в м. Одеса від 20.08.2020 на адвокатський запит.

В зв`язку з чим, заявник була змушена звернутися до психолога з метою надання допомоги своєму сину. Так, центром соціальних служб, а саме провідним психологом ЦСС ОМР ОСОБА_4 було надано кваліфіковану психологічну допомогу дитині, що підтверджується копією повідомлення на звернення ЦСС ОМР від 14.07.2020.

Останнім епізодом, який змусив заявника звернутися до суду із даною заявою, став факт зміни кривдником замків вхідних дверей до оселі за вище вказаною адресою, у якій вона та їх син офіційно зареєстровані та постійно проживають, що підтверджується копією заяви до поліції від 13.08.2021, копією талону-повідомлення Єдиного обліку від 13.08.2021 № 19912 та копією відповіді начальника ВП № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 30.08.2021. За цим фактом відносно ОСОБА_1 20.08.2021 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КупАП та направлено справу до Приморського районного суду м. Одеси.

Надавши належну оцінку поданим у справі доказам на підставі встановлених судом фактичних обставин, суд першої інстанції вважав, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , тому з метою застосування превентивного засобу методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява обґрунтована та до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини видачі обмежувального припису, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 обґрунтовує заяву про видачу обмежувального припису тим, що стосовно ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративні правопорушення та справи розглядались у суді (№522/1892/19 та №522/17670/21). Крім того Центром соціальних служб надано кваліфіковану допомогу сину щодо подолання істеричних станів.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме в сумі 170 (сто сімдесят) гривень.

Предметом розгляду вказаної справи був протокол про адміністративного правопорушення щодо вчинення ОСОБА_1 психологічного насилля.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Предметом розгляду вказаної справи був протокол про адміністративне правопорушення щодо вчинення ОСОБА_1 економічного насилля.

Колегія суддів не приймає вказані доводи, оскільки відносно першого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності щодо домашнього насильства минуло два роки до звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису, а друге провадження у справі про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо доводів заяви про видачу обмежувального припису стосовно звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України (крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб) та внесення відповідних відомостей до ЄДР, то колегія суддів зазначає, що вказане не стосується предмету доказування у справах щодо видачі обмежувального припису.

Доводи заявника ОСОБА_2 стосовно надання психологічної допомоги малолітній особі ОСОБА_3 . Центром соціальних служб колегія суддів не приймає з огляду на таке.

З відповіді Центру соціальних служб №03-Р-749 від 14.07.2020р. вбачається, що за період з 30 червня 2020 року по 14 липня 2020 року фахівцями відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі надано три консультації. ОСОБА_5 від спілкування з психологом відмовився (а.с. 19).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вказаного Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника та дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд апеляційної інстанції констатує відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви щодо видачі обмежувального припису.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо видачі обмежувального припису відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк