ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5817/22 Справа № 203/3344/21 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2022 року,

по справі за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_2 . На її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відтак саме з ОСОБА_2 у позивача встановились фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення. Оскільки відповідачі не здійснюють своєчасну оплату за надані послуги, за період з 01.02.2015 по 28.02.2021 виникла заборгованість в розмірі 45 628,15 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також у відповідності до ст.625 ЦК України просив суд стягнути три відсотки річних в сумі 892 грн. 02 коп., інфляційне збільшення в розмірі 6303 грн. 80 коп., а всього 52 823 грн. 97 коп. та судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2022 року позовні вимоги Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (; адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-А; р/р НОМЕР_6 в АТ «Укрсиббанк» в м. Дніпро) заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення за період з 16 серпня 2018 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 24 836 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 67 копійок.

Стягнуто на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (; адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-А; р/р НОМЕР_6 в АТ «Укрсиббанк» в м. Дніпро) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 1 067,30 грн., а саме по 266 (двісті шістдесят шість) гривень 82 копійки з кожного окремо.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2022 року просить визнати нечинним судове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.06.2022 року по цивільній справі № 203/3344/21 повністю у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі; або скасувати судове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.06.2022 року по цивільній справі № 203/3344/21 повністю і закрити провадження у справі або залишити позовну заяву без розгляду повністю.

У відзиві Комунальне підприємство Дніпроводоканал Дніпровської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2022 року просить рішення залишити без змін. Апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2022 року просить залишити без задоволення.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення..

Облік нарахувань та оплата за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на відповідального квартиронаймача ОСОБА_6 .

Відповідно до розрахунку, в результаті неналежного виконання зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2015 року по 28.02.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 52 823 грн. 97 коп., яка складається з основного боргу в сумі 45 628 грн. 15 коп., інфляційного збільшення суми боргу в сумі 6303 грн. 80 коп., 3% річних в сумі 892 грн. 02 коп.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання споживчої політки, Міністерства промислової політики України, Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 15 червня 2005 року №141/212/91 для лічильників холодної та гарячої води крильчастих номінальних діаметрів DN10 - DN20, результати вимірювань яких використовуються під час розрахунків у сфері побутових і комунальних послуг, встановлений міжповірочний інтервал 3 роки.

Згідно облікової картки водолічильника ЛК-15 №0011006, повірка здійснювалась 07 вересня 2011 року.

Тобто наступна повірка повинна була бути здійснена не пізніше 07 вересня 2014 року.

Споживачі, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 повідомлялись начальником абонентської служби Кіровського району ОСОБА_7 про необхідність здійснення повірки вимірювальної техніки, у зв`язку з протермінованням повірки лічильника, яка повинна була бути здійснена до 07 вересня 2014 року (а.с. 59).

Між тим, періодична повірка вимірювальної техніки здійснена не була, в результаті чого з 29 листопада 2014 року КП «Дніпроводоканал» ДМР було знято з обліку водолічильник за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, починаючи з 29 листопада 2014 року нарахування за особовим рахунком НОМЕР_1 проводились відповідно до кількості зареєстрованих мешканців без врахування квартирного лічильника водопостачання.

Встановлено судом першої інстанції, що 25 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до КП «Дніпроводоканал» ДМР с заявою про розпломбування лічильника за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 161)

Згідно Акту розпломбування квартирного приладу обліку №6591, складеному представником КП «Дніпроводоканал» ДМР Зименим О.В. в присутності представника споживача ОСОБА_8 , 25 лютого 2015 року було здійснено розпломбування лічильника ЛК-15 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 162).

Обставина того, що відповідачами не було здійснено періодичну повірку приладу обліку водопостачання, а також, що Акт розпломбування квартирного приладу обліку було складено в присутності та за підписом представника споживача ОСОБА_8 , свідчить про те, що споживачі достеменно знали про факт розпломбування лічильника та про його зняття з обліку КП «Дніпроводоканал» ДМР між тим нічого не здійснили для врегулювання цього питання з позивачем, відтак нарахування за особовим рахунком НОМЕР_1 з 29 листопада 2014 року здійснювалось згідно до вимог чинного законодавства відповідно до кількості зареєстрованих мешканців без врахування квартирного лічильника водопостачання.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 26.02.2013 №82 «Про раціональне ведення водного господарства міста» затверджено середні норми споживання питної води населенням м. Дніпропетровська, розроблені ТОВ Дніпроводпроект.

В багатоквартирних житлових будинках з водопроводом і каналізацією з ваннами та швидкодіючими газовими (електро-) водопідігрівачами і багатоточковим водорозбором. Норма відповідає даній кватирі, що визначено актом обстеження № 74157 від 03.10.2015.

(361 л/добу х 30,4) / 1000 = 10,974мЗ,- норма на одного мешканця.

де 30,4 - усереднений місяць; 1000 - перевідній коефіцієнт.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.09.2018 № 939 «Про затвердження норм питного водопостачання для населення м. Дніпра», визначено, що норма з водопостачанням і каналізацією, з ваннами та швидкодіючими газовими (електро) водонагрівачами:

(356 л/добу х 30,4) / 1000 = 10,8224мЗ,- норма на одного мешканця.

де 30,4 - усереднений місяць; 1000 - перевідній коефіцієнт.

Пунктом 12.6 Рішенням ДМР від 26.02.2013 №82 визначено, що у разі не проведення періодичної повірки квартирних, будинкових, загальнобудинкових приладів обліку питної води, або виявлення несправності приладів обліку, проводити розрахунки мешканцям за нормою водовикористання, відповідно до ступеня благоустрою квартир та кількості зареєстрованих осіб (власників).

Відповідно до Акту №7-3157 від 03 жовтня 2015 року, складеному представником відділу Збуту МКВП «Дніпроводоканал» Зименим О.В., в присутності представника споживача ОСОБА_8 , в результаті обстеження водопроводу за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що в квартирі мається газова колонка, кран холодної води на кухні, ванна, санвузол, що відповідає вимогам споживання 10,97 м3 з центральною каналізацією.

Враховуючи зазначене, норма споживання визначена правильно, відповідно до ступеню благоустрою квартири (квартира із водопостачанням і каналізацією, з ваннами та швидкодіючими газовими (електро) водонагрівачами), а нарахування здійснено відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 22 вересня 2015 року звертався до КП «Дніпроводоканал» з питань зменшення розміру плати за послуги з водопостачання та водовідведення у зв`язку з постійним проживанням ОСОБА_5 у м. Києві.

Після надання споживачем довідки про склад родини та заяви з підтверджуючими документами 01 листопада 2016 року позивачем було виконано тимчасове коригування нарахування в базі даних КП «Дніпроводоканал», кількість зареєстрованих осіб зменшено з 5-х осіб до 4-х осіб з 27.05.2016 по 14.06.2016; та з 4-х осіб на 3-х осіб з 27.05.2016 по 31.12.2016, про що заступником підприємства із загальних питань КП «Дніпроводоканал» ОСОБА_9 було повідомлено ОСОБА_1 листом М-775 від 16.11.2016 (а.с.а.с. 170-171).

Згідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за надані послуги за період з 01.02.2015 року по 28.02.2021 року, проте до суду першої інстанції позивач звернувся лише 16 серпня 2021 року. Доказів щодо поважності причин пропуску встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності позивач не надав та клопотань про його поновлення не заявляв.

З огляду на це та заяву сторони відповідачів щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення за період з 16 серпня 2018 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 24836, 00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем заявлена до стягнення заборгованість за надані послуги за період з 01.02.2015 року по 28.02.2021 року, проте до суду першої інстанції позивач звернувся лише 16 серпня 2021 року, а тому підлягають лише вимоги до стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення за період з 16 серпня 2018 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 24836,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно задовольнив частково позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з розрахунком заборгованості як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог, колегією суддів ставиться критично, оскільки заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач власного розрахунку заборгованості не навів, розрахунок позивача не спростував та не скористався правом заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи ні в суді першої інстанції ні апеляційної інстанції.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова