КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9331/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року місто Київ

справа №753/26163/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Котвицького В.Л., повний текст рішення складено 13 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Київському національному університеті будівництва і архітектури у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення сином навчання та не більше ніж до досягнення сином 23-х років.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що вона та ОСОБА_2 з 25 січня 2003 року по 09 листопада 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що на даний час син є повнолітнім, але продовжує навчання в навчальному закладі, самостійного заробітку не має, а відповідач у справі є його батьком і добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, на те, що жоден з поданих відповідачем доказів не містить інформації щодо непрацездатності останнього частково або в цілому, оскільки наявність інвалідності не позбавляє можливості працювати.

Вказувала, що відповідач не надав суду докази, що його інвалідність передбачає непрацездатність, а стан здоров'я позбавляє його можливості працювати за освітою або на інших роботах, які показані особам з інвалідністю даної категорії.

Зазначала, що надана відповідачем довідка №235 від 13 травня 2021 року про пожежу, яка сталася в його будинку, засвідчує лише про наявні ушкодження житлового приміщення. Інформації про можливість відновлення споруди, придатність/непридатність до життя в результаті відновлення дана довідка не містить.

Посилалася на те, що факт наявності у відповідача на утриманні та вихованні сина ОСОБА_3 не позбавляє його обов`язку приймати участь в утриманні та вихованні інших його дітей.

Вказувала, що відповідачем по справі не було доведено факту його непрацездатності та відсутності заробітку, який би не дозволив йому надавати матеріальну допомогу на навчання сина.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідноз ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 січня 2003 року по 09 листопада 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки №539 від 20 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 є студентом І курсу денної форми навчання, бюджетної форми навчання Київського національного університету будівництва і архітектури, з терміном навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на те, що його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, на підтвердження чого надав відповідні документи, з яких вбачається наступне.

Відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи відповідно до п.11 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 05 квітня 2021 року.

З виписок із медичних карт стаціонарного хворого №180, №2222, №648, №2781 вбачається, що ОСОБА_2 став особою з інвалідністю внаслідок поранення отриманого унаслідок ворожого артилерійського обстрілу реактивними артилерійськими снарядами з БМ-21(Град), перебуваючи в зоні проведення АТО, 15 липня 2014 року одержав ЗЧМТ, струс головного мозку, контузію головного мозку, уламкове сліпе поранення м`яких тканей середньої третини правого плеча, що підтверджено довідкою ВЛК в/ч АЗ 122 №380 від 29 вересня 2014 року, що в подальшому призвело до розвитку: «Наслідків перенесеної ЗЧМТ (15 липня 2014 року) струсу головного мозку у вегето-судинної дистонії із синкопальними станами, вестибулоатаксією, стійким цефалгічним синдромом», що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Протокол №2079 від 13 травня 2016 року.

У зв`язку з постійним погіршенням стану здоров`я та самопочуття внаслідок поранень ОСОБА_2 змушений постійно звертатися за допомогою в медичні заклади та проходити стаціонарне лікування, зазначене підтверджується вищевказаними виписками з медичної карти стаціонарного хворого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від другого шлюбу, який проживає разом з відповідачем, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2017 року.

З довідки Державної служби України з надзвичайних ситуацій Фастівського районного сектору ГУ ДСНС України у Київській області від 13 травня 2021 року 3235 вбачається, що 08 травня 2021 року виникла пожежа в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок пожежі вогнем та високою температурою було знищено покриття на площі 200 м.кв, пошкоджено перекриття на площі 90,4 м.кв, стіни на площі 40 м.кв та речі домашнього вжитку.

У зв`язку з пожежею у будинку відповідача, останній разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_4 , змушені винаймати квартиру, в якій проживають з 15 травня 2021 року. Разом з тим, фінансово важким тягарем є оренда квартири для відповідача, адже він щомісяця сплачує комунальні платежі та орендну плату.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні стороною позивача, ні стороною відповідача доказів їх майнового стану, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Також позивачем в суді першої інстанції не подавалося клопотання про витребування даних з фіскальної служби для перевірки розміру доходів відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що відповідач по справі не працює, має погіршений стан здоров`я, є інвалідом II групи, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змушений винаймати квартиру, оскільки будинок, де він проживав з сім'єю був пошкоджений пожежею, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , 2003 року народження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, на те, що жоден з поданих відповідачем доказів не містить інформації щодо непрацездатності останнього частково або в цілому, оскільки наявність інвалідності не позбавляє можливості працювати, відповідачем по справі не було доведено факту відсутності заробітку, який би не дозволив йому надавати матеріальну допомогу на навчання сина не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

При цьому, стороною позивача не було надано будь-яких доказів на підтвердження того,що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на те, що на її утриманні також перебуває син від другого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини не стосуються предмету спору.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та, виходячи з положень ст.ст.199, 200 СК Україниобґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: