Постанова

Іменем України

13 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 755/1938/22

провадження № 61-5788св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у складі судді Гаврилова О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити той факт, що вона частково (на 14,64 %) виконала умови кредитного договору № 66/П/82/2008-840 ІD НОМЕР_1, який 22 липня 2008 року вона підписала з Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вимога заявника спрямована на встановлення факту часткового виконання кредитного договору, з чого вбачається спір про право з іншою стороною договору щодо розміру непогашеної кредитної заборгованості.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у поданій ОСОБА_1 заяві не зазначено, задля якої мети їй потрібно встановити факт часткового виконання умов кредитного договору, а також того, які юридичні наслідки породжує цей факт. Про мету встановлення юридичного факту також не повідомив представник заявника в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги. Місцевий суд не звернув уваги на вказане та без визначення юридичного характеру факту дійшов помилкового висновку про те, що із заявленої ОСОБА_1 вимоги вбачається спір про право. Оскільки в судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і встановлення юридичних фактів в судовому порядку можливе тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а факт часткового виконання умов кредитного договору підтверджується квитанціями, випискою по рахунку тощо і встановлюється судом під час вирішення відповідного спору, то наявні підстави для висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в судовому порядку. За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, проте помилково виходив з того, що зі змісту поданої заяви вбачається спір про право.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У червні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених абзацом 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник вказала, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у відкритті провадження, обґрунтувавши це існуванням спору про право, який у цій справі насправді відсутній. Суди не взяли до уваги відсутність передбаченого законодавством іншого порядку встановлення факту, про який вона просила.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду міста Києва.

20 липня 2022 року справа № 755/1938/22 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 просила встановити той факт, що вона частково (на 14,64 %) виконала умови кредитного договору № 66/П/82/2008-840 ІD НОМЕР_1, який 22 липня 2008 року вона підписала з Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Отже, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження в цій справі, місцевий суд виходив з того, що з поданої заяви вбачається спір про право, а тому вона не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Змінюючи наведені судом першої інстанції мотиви відмови у відкритті провадження в цій справі, апеляційний суд виходив з того, що оскільки в судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і встановлення юридичних фактів в судовому порядку можливе тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а факт часткового виконання умов кредитного договору може підтверджуватися певними доказами (квитанціями, випискою по рахунку тощо) і підлягає встановленню судом під час вирішення відповідного спору, то наявні підстави для висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в судовому порядку.

Верховний Суд погоджується з вищенаведеними висновками апеляційного суду з огляду на те, що вимога про визнання кредитного договору частково виконаним є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Проте цей факт може встановлюватися судами лише при розгляді спору про стягнення кредитної заборгованості, тобто спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог кредитора.

Крім того, ОСОБА_1 як споживач за договором споживчого кредиту на придбання житла не позбавлена можливості в позасудовому порядку звернутися до кредитора з вимогою про надання інформації про поточний розмір її заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди в часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено актами чинного законодавства.

З огляду на викладене, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень судів першої (у незміненій частині) та апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення судів першої (у незміненій частині) та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко