Номер провадження: 22-ц/813/3352/22
Номер справи місцевого суду: 515/1231/19
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями державних органів,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Держави України в особі Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями державних органів. Просив стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 грошові кошти у якості відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4649,76 грн та моральної шкоди у розмірі 5 мінімальних заробітних плат (т.1, а.с.1-10).

23 січня 2020 року розпорядженням Татарбунарського районного суду Одеської області справу було направлено до Арцизького районного суду Одеської області у зв`язку з неможливістю провести повторний автоматизований розподіл судової справи та утворити новий склад суду (т.1, а.с.80).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями державних органів вирішено задовольнити частково. Суд вирішив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області (т.2, а.с.101-104).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представником Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області засобами поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково ототожнює Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області з Державною казначейською службою України, Державним бюджетом України та особою, яка завдала шкоду. Адже, як зазначає апелянт державна казначейська служба не уособлює Державний бюджет України та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції було зазначено шлях виконання судового рішення, з даним висновком апелянт не погоджується та зазначає, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, у таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види розрахунків з яких буде здійснено безспірне списання коштів. На думку апелянта, до суб`єктів даного виду відповідальності належать органи державної влади й управління які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування. Відповідно до цього, як вказує апелянт, Татарбунарський районний відділ державної виконавчої служби не належить до вказаних суб`єктів так як не має статусу органу, що реалізує функції та повноваження у сфері управління. Апелянт вважає, що стягнення повинно проводитись не за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України. Апелянт наголошує на тому, що так як ОСОБА_1 подав скаргу на дії державного виконавця і цю скаргу було задоволено Татарбунарським районним судом Одеської області і тому, правові підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні. Стосовно сплати судового збору апелянт вказує, що кошторисні призначення для сплати судового збору на 2021 року Головному управлінню Державної казначейської служби України в Одеській області передбачені, але такі кошти розподілені на 12 частин, асигнування на оплату судового збору відкриваються помісячно. Враховуючи вказане, та кількість справ, що потребують оскарження при здійсненні функцій із захисту інтересів держави, апелянт просить звільнити його від сплати судового збору (т.2, а.с.111-120).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року було відкрито апеляційне провадження та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

26 жовтня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суд надійшли пояснення представника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Барабанової Тетяни Олександрівни, в яких зазначає, що територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень за позовом про стягнення відповідної суми з Державного бюджету України, та відповідно просить суд апеляційну скаргу представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Апелянт правом закріпленим статтею 360 ЦПК України не скористався, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що судовим рішенням встановлена неправомірність дій посадової особи державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, тобто наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Таким чином, враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, спричинених неналежним примусовим виконанням судового рішення, вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 із Державного бюджету моральну шкоду у розмірі 1000,0 грн, оскільки розмір моральної шкоди повинен відповідати засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача та ступеня вини посадової особи.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2016 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення суб`єкта владних повноважень та визнання права на приватизацію земельної ділянки. Вказане рішення 01 червня 2016 року було скасовано Апеляційним судом Одеської області та ухвалено нове, яким визнано протиправним та скасовано рішення Лиманської сільської ради № 531-VI від 12 липня 2013 року, зобов`язано Лиманську сільську раду розглянути питання щодо надання безоплатно у власність ОСОБА_1 земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва, та вирішено стягнути з Лиманської сільської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 510,56 грн (т.1, а.с. 11-12). На підставі зазначеного було видано виконавчий лист (т. 1, а.с. 68).

Постановою державного виконавця Татарбунарського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 01 вересня 2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною скаргою на протиправну бездіяльність посадових осіб виконавчої служби. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року вказану скаргу було вирішено задовольнити, визнати неправомірні дії державного виконавця Татарбунарського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Абрамович Л.О., скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження (т. 1, а.с. 11-12).

Позивач звернувся до суду із відповідними позовними вимогами щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями державного виконавця Абрамовича Л.О. Татарбунарського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Одеської області.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивач зазначає, що у зв`язку із бездіяльністю державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Абрамовича Л.О., тривалий час був позбавлений можливості відновити свої порушенні права, отримати належні йому грошові кошти, що в свою чергу призвело до виникнення переживань та негативно відобразилося на психоемоційному стані, сімейних стосунках, спровокувало психологічний дискомфорт та віддаленість від активного соціального життя. Зазначена протиправна бездіяльність державного виконавця, в свою чергу, встановлена ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили. Тобто, в даному випадку наявні всі підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди, розмір якої судом першої інстанції було вирахувано у відповідності до засад розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення.

Разом з тим, завдана моральна шкода, враховуючи положення ст. 56 КУ, відшкодовується за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Державна казначейська служба України згідно положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 3 ч. 4).

Окрім того, відповідно до п. 3 постанови КМУ від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів», рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Разом з тим, враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 12 серпня 2020 року по справі № 761/7165/17, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу, оскільки держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого правового підтвердження, тому апеляційну скаргу слід відхилити та оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області відхилити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

14.04.2022 року м. Одеса