Дата документу 02.11.2022 Справа № 335/590/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/590/22 Головуючий у 1-й інстанції: Гашук К.В.
Провадження №22-ц/807/1741/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Дашковської А.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Макаренка Валентина Миколайовича до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих коштів за виконавчим написом, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Макаренка Валентина Миколайовича звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих коштів за виконавчим написом.

В обґрунтування позову зазначено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича № 18067 від 01 листопада 2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в загальному розмірі 124787,94 грн є неправомірним, безпідставним та таким, що не підлягає виконанню з підстав недотримання встановлених вимог під час вчинення виконавчого напису. Окрім цього вважає, що документи подані Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» для отримання виконавчого напису були неналежними та такими, що не мали юридичної сили, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Розрахунок заборгованості наданий кредитором не відображав дійсну суму боргу за підрахунком позивача. Позивач не отримувала від відповідача вимог про усунення порушення за кредитним договором, що унеможливлює висновок про безспірність заборгованості. Отже, нотаріусу не було надано усіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису.

Крім того, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис було вчинено з урахуванням заборгованості за межами трьох років з дня виникнення у банку права вимоги, що свідчить про спірність розміру кредитної заборгованості, а тому приватним нотаріусом порушено вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема, позивач не отримував письмову вимогу від банку про усунення порушень. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» набув грошові кошти ОСОБА_1 поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За виконавчим написом нотаріуса Вознесеннівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя 02 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження № 55693895. В ході примусового виконання виконавчого напису з ОСОБА_1 за період з 08 квітня 2019 року по 10 січня 2022 року стягнуто 22352,06 грн. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2013 року в сумі 124 787,94 грн (заборгованість за тілом кредиту 5579,08 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 108 390,39 грн, заборгованість з пені та комісії в розмірі 4 400, заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн, заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у сумі 5918,47 грн)) відбулося за період з 13 квітня 2013 року по 30 вересня 2017 року.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Макаренка Валентина Миколайовича просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича № 18067 від 01 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в загальному розмірі 124787,94 грн. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти, що були стягнуті при виконанні виконавого напису № 18067 від 01 листпада 2017 року у розмірі 22352,06 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем №18067 від 01 листопада 2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості у загальному розмірі 124787,94 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти, що були стягнуті при виконанні виконавчого напису №18067 від 01 листопада 2017 у розмірі 22352,06 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1984,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення суми у розмірі 22352,06 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задовленні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис є дійсним, оскільки його недійсність не встановлена будь-яким судом/судовим рішенням. Кошти, що були сплачені ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження, були перераховані Банком на погашення заборгованості за даним договором. Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України, оскільки набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставними. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

АТ КБ «ПимватБанк», треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, судової повістки (а.с. 84, а.с. 94, а.с. 92 ) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» та треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні у відсотості АТ КБ « ПриватБанк» та третіх осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволення позову щодо стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти, що були стягнуті при виконанні виконавчого напису № 18067 від 01 листопада 2017 у розмірі 22 352,06 грн, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині відповідає.

Задовольняючи позов в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти, що були стягнуті при виконанні виконавчого напису № 18067 від 01 листопада 2017 у розмірі 22 352,06 грн, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий напис вчинений 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим номером 18067, судовим рішенням у цй справі визнано таким, що не підлягає виконанню, то стягнуті з позивача на його підставі кошти в розмірі 22352, 06 грн підлягають поверненню останньому на підставі ст. 1212 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно виконавчого напису №18067 від 01 листопада 2017 рроку, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 не сплачену в строк заборгованість за Кредитним договором №б/н від 13 квітня 2013року. Строк, за який провадиться стягнення - 1631 днів, а саме: з 13 квітня 2013 року по 30 вересня 2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 124 787,94 гривень, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5579,08 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 108 390,39 грн.; заборгованість з пені та комісії у розмірі 4400,00 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5918,47 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень 00 копійок. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 01 листопада 2017 року (а.с.4).

За виконавчим написом нотаріуса Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя 02 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №55693895.

Постановою старшого державного виконавця Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Вороніним Р.Б. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 26 квітня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №55693895, при примусовому виконанні виконавчого напису №18067, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які вона отримує в ТОВ «Запорізький комбінат «Будматеріалів» (а.с.5-6). Дану постанову було направлено на виконаня до ТОВ «Запорізький комбінат «Будматеріалів» 13 лютого 2019 року, що підтверджується ксерокопією поштового конверту з трекін номером 69 4, яка надійшла адресату 25 лютого 2019 року (а.с.7).

В ході примусового виконання виконавчого напису з ОСОБА_1 за період з 08 квітня 2019 по 10 січня 2022 стягнуто 22 352,06 грн, що підтверджується відповідними платіжними доручннями (а.с.8-17).

Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 № 518 було змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк»).

В частині перегляду рішення суду першої інстанції щодо позовної вимоги про повернення стягнутих відповідачем грошових коштів за виконавчим написом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у цій справі виконавчий напис, вчинений 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим номером 18067 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в загальному розмірі 124787,94 грн визнано таким, що не підлягає виконанню, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 22352, 06 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, в постанові від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи скаржника про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, не спростовує факту визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.

При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

За таких обставин, оскільки виконавчий напис, вчинений 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим номером 18067, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 22352, 06 грн відсутня, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у вказаній частині.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив належну правову оцінку наявних в матеріалах справи доказів та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених коштів сумі 22352, 06 грн, які були сплачені позивачем на виконання виконавчого напису від 01 листопада 2017 року за реєстровим номером 18067, який було визнано судовим рішенням таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, незгоди з висновками суду, які обгрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у цій справі в оскаржувані частині залишитьи без змін.

В іншій частині рішення не оскаржується та не переглядається.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 листопада 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Дашковська А.В.