Провадження № 2/932/1984/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Ципльонковій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, припинення та визнання речових прав, зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, -

В С Т А Н О В И В:

15.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Ковальова С.В., треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації права власності.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2019 року для розгляду даної справи була визначена суддя Лукінова К.С., якою ухвалою від 19.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та визначено про проведення підготовчого засідання.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 09.10.2019 року № 156, Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019 року для розгляду даної цивільної справи було визначено суддю Женеску Е.В., якою ухвалою від 16.10.2019 року прийнято справу до провадження та визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 30.04.2020 року № 174, Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2020 року для розгляду даної цивільної справи було визначено суддю Сліщенко Ю.Г.

У відповідності до Розпорядження в.о.керівника апарату суду від 12.10.2020 року № 374, Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 року для розгляду даної справи визначено суддю Кудрявцеву Т.О.

Ухвалою від 27.10.2020 року суддею прийнято цивільну справу до провадження, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.10.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В., треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними і скасування записів, усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу.

06.10.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В., треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання неправомірною і скасування державної реєстрації прав.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2020 року за клопотанням представника позивача здійснено перехід від розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

01.03.2021 року до суду від представник відповідача ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано необхідні для розгляду справи докази.

12.03.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про зміну предмета позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішень державного реєстратора, усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що державним реєстратором Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальовим С.В. прийняті наступні рішення щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним № 101: 1) 21.05.2019 08:54:35 рішення № 46947594 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про права власності серія та номер НОМЕР_1 , виданий 26.10.2005, видавник: видане виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради; 2) 21.05.2019 08:53:24 рішення № 46946160 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 14226, виданий: 02.10,2017, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А.

Позивач зазначає, що з 23.05.2019 року по цей час під прикриттям офіційних відомостей з Державного Реєстру відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди і не допускає до квартири, яку використовує на свій розсуд, чим позбавляє власника майна - позивача у здійсненні права користування свої майном. Зазначені рішення про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на спірне майно і скасування відомостей про справжнього власника майна - позивача є незаконними, так як проведені з грубим порушенням вимог законодавства і підлягають скасуванню із захистом прав позивача як власника нерухомого майна шляхом усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном з наступних підстав. Він - позивач з 02.10.2017 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121 кв.м. (реєстраційний № 101), на підставі договору купівлі-продажу № 14226 від 02.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., укладеного між третьою особою ОСОБА_3 як продавцем та позивачем як покупцем (запис про державну реєстрацію права власності № 22619249 від 02.10.2017). Позивач набув право власності на спірне майно за цим правочином, який не оспоренний, не скасований і не визнаний недійсним в судовому порядку. З 27.10.2017 року зазначена квартира перебуває в іпотеці на підставі договору позики № 3459 від 27.10.2017 року, договору іпотеки № 3460 від 27.10.2017 року, іпотекодавець: позивач, іпотекодержатель: третя особа ОСОБА_4 (запис про державну реєстрацію іпотеки № 23082843) і під забороною на зазначене нерухоме майно, обтяжувач: третя особа ОСОБА_4 , особа, майно/права якої обтяжуються: позивач (запис про державну реєстрацію обтяження № 23077058). Отже, вочевидь прийняті рішення відповідачем державним реєстратором Ковальовим С.В. про державну реєстрацію права власності на належне позивачу на праві власності майно за іншою особою можливо було за наявності підстав для переходу права власності до останнього, втім, такі підстави були відсутні. Позивач у позові зазначає, що відповідно до чинного законодавства України державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає; вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Підставами державної реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем ОСОБА_2 було свідоцтво про права власності серії НОМЕР_1 , видане 26.10.2005 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради, але воно було видано до договору купівлі-продажу спірного майна № 14226 від 02.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., укладеному між ОСОБА_3 як продавцем та ним як покупцем. 21.05.2019 року відповідачем державним реєстратором Ковальовим С.В. було також прийнято рішення про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно і підставою припинення права власності була вказана постанова Верхового Суду від 06.03.2019 року у справі №200/15089/16-ц. Враховуючи те, що реєстрація права власності в Державному реєстрі за позивачем була проведена саме на підставі договору купівлі-продажу спірного майна №14226 від 02.10.2017 року, який є дійсним, не скасований і не визнаний недійсним, він - позивач залишається власником спірного майна. З 27.10.2017 року по цей час в Єдиному реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірного об`єкту його нерухомого майна зареєстровано обтяження за договором іпотеки № 3460 від 27.10.2017, обтяжувач ОСОБА_4 , що також було перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій, поки таке обтяження не буде зняте (запис про обтяження № 23077058).

Позивач також зазначає, що підставою для припинення права власності за спірне майно за третьою особою ОСОБА_3 (продавцем по договору купівлі-продажу) була зазначена постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 200/15089/16-ц, якою не встановлено набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а лише скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в частині поділу майна подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2019 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду; станом на час подачі цієї заяви у провадженні суду відсутні справи про поділ спільного майна та будь-які інші майнові справи між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Згідно правових висновків - вартість спільного майна відчуженого одним із подружжя без згоди іншого, враховується при поділі всього спільного майна та визначенні особистих частин (постанова Верховного Суду від 27.04.2016 справа №6-486цс16, постанова Верховного Суду від 05.04.2019 справа № 645/4711/15-ц).

Крім того, за твердженняґм позивача, на час прийняття спірних рішень відповідач державний реєстратор Ковальов С.В. не перебував у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі за місцем спірного майна і не мав повноважень щодо прийняття рішень про державну реєстрацію таких прав на підставі рішення суду. Посилаючись на вказане, а також на те, що з 16.01.2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, позивач зазначає, що його права порушено прийнятими рішеннями державного реєстратора Ковальова С.В. про скасування державної реєстрації права власності позивача і про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на спірне майно, тому належним способом захисту його права у такому разі є скасування зазначених незаконних рішень державного реєстратора з одночасним припиненням речових прав відповідача ОСОБА_2 на спірне майно та одночасним визнанням його речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства - на підставі договору купівлі-продажу №14226 від 02.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. і запису про державну реєстрацію права власності № 22619249 від 02.10.2017 року.

Посилаючись на положення ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 2, ст.15 ЦК України, п.п. З, 4, 10 ч.2 ст. ЦК України, позивач зазначає, що наведені вище норми цивільного законодавства свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, про усунення перешкод у користуванні власністю. Він змушений звернутися до суду, оскільки права його порушено прийнятими рішеннями відповідача державного реєстратора Ковальова С.В., а також відповідачем ОСОБА_2 , який з 23.05.2019 року і до цього часу створює йому перешкоди в користуванні своїм майном, тому для ефективного відновлення його порушеного права необхідно скасувати незаконні рішення у Державному реєстрі щодо спірного майна з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на спірне майно та одночасним визнанням речових прав його - позивача, зареєстрованих відповідно до законодавства і усунути йому перешкоди у здійсненні права користування своїм майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, застосування саме такого способу судового захисту в практичному аспекті зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права, а значить надасть ефективний захист його прав.

Посилаючись на зазначене, позивач просить: 1) визнати незаконним і скасувати рішення № 46947594 від 21.05.2019 08:54:35 державного реєстратора Ковальова Сергія Вадимовича Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про права власності серія та номер НОМЕР_1 , виданий 26.10.2005 року, видавник: видане виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на нерухоме майно: 101; 2) визнати незаконним і скасувати рішення № 46946160 від 21.05.2019 08:53:24 державного реєстратора Ковальова Сергія Вадимовича Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область, про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 14226, виданий: 02.10.2017, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А, з одночасним визнанням речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно: 101, зареєстрованих відповідно до законодавства (договір купівлі-продажу № 14226 від 02.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. і запис про державну реєстрацію права власності № 22619249 від 02.10.2017); 3) зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2450,00 гри.

12.04.2021 року до суду від представника позивача надійшла Відповідь на відзив, в якій представник позивача вважала необгрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2021 року замінено у даній справі відповідача - Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича його правонаступником - Нивотрудівською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті.

07.10.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник вказав про свою не згоду з позовом, посилаючись на те, що відповідач є власником спірного майна на підставі правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26.10.2005 року, виданого на підставі рішення органу місцевого самоврядування - виконкому Бабушкінської районної ради, право власності на майно за відповідачем було зареєстроване 21.05.2019 року на підставі цього свідоцтва, яке не в судовому порядку не скасовано та не визнано недійсним. Після скасування Верховним Судом рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року про поділ майна подружжя, за яким визнане право власності на предмет спору за колишньою дружиною відповідача - ОСОБА_3 , рішення судів першої і другої інстанцій втратили законну силу і в подальшому виконанню не підлягають, про що вказано Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року. Таким чином, незаконність набуття права власності ОСОБА_3 на спірне майно була встановлена Постановою ВС від 06.03.2019 року і квартира за адресою: АДРЕСА_1 залишилась у власності відповідача ОСОБА_2 на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності.

Представник відповідача у Відзиві також посилається на те, що відповідно до п.п. 6,9 ч.І ст. 27 Закону № 1952 державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката та на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, право власності за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано державним реєстратором 21.05.2019 року на об`єкт спірного нерухомого майна згідно Закону № 1952 на підставі чинного вищевказаного свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 , виданого 26.10.2005 року і на підставі Постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року по справі 200/15089/16-ц, якою були скасовані рішення Бабушкінського районного суду від 26.09.2016 року і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року і право власності на спірну квартиру залишилось за відповідачем, що виключає можливість скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та припинення речових прав ОСОБА_2 на нерухоме майно. Вважає необгрунтованою позовну вимогу позивача про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора № 46946160 від 21.05.2019 року про скасування державної реєстрації права власності позивача на спірну квартиру з одночасним визнання речових прав на спірне нерухоме майно позивача, посилаючись на те, що зміни в Законі №1952 від 16.10.2020 року не мають відношення до рішення державного реєстратора № 46946160 від 21.05.2019 року про скасування державної реєстрації права власності позивача на спірну квартиру, оскільки це рішення приймалось державним реєстратором 21.05.2019 року на підставі ч.2 ст.26 Закону № 1952 зі змінами від 04.02.2019 року і ніяким чином зміни до ст.26 Закону 1952 від 16.10. 2020 не стосуються дій державного реєстратора. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1952 зі змінами від 04.02.2019 року, на підставі якого діяв державний реєстратор, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч.3 ст.31-1 Закону №1952 у день надходження відповідного судового рішення державний реєстратор формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Таким чином, державний реєстратор законно виніс рішення № 46946160 від 21.05.2019 року про скасування державної реєстрації права власності позивача на спірну квартиру. відповідно до 4.2 ст.26 Закону № 1952 та постанови Верховного Суду від 6.03.2019 року. Стосовно позовних вимог про визнання речових прав на спірне нерухоме майно за позивачем, представник відповідача зазначає, що ця вимога не може бути задоволена судом внаслідок того, що відповідач був і є власником спірного майна з 2005 року на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26.10.2005 року, виданого на підставі рішення органу місцевого самоврядування, виконкому Бабушкінської районної ради, тому право власності за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано державним реєстратором 21.05.2019 року на об`єкт спірного нерухомого майна згідно Закону № 1952 на підставі вказаного свідоцтва про право власності на квартиру і на підставі Постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року по справі 200/15089/16-ц. Таким чином, в результаті скасування рішення Бабушкінського районного суду від 26.09.2016 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 про поділ майна подружжя Верховний Суд припинив право власності на спірне майно за ОСОБА_3 , а третя особа ОСОБА_3 після скасування рішення про поділ майна подружжя написала заяву про залишення позову про поділ майна подружжя без розгляду і право власності на спірну квартиру залишилось за відповідачем.

Представник відповідача також зазначає, що позивачу було відомо до моменту набуття спірного майна, що судовий спір відносно поділу спірного майна між відповідачем та третьою особою ОСОБА_3 продовжується, відповідач неодноразово в телефонній розмові попереджав його проти придбання спірного майна у ОСОБА_3 , але позивач проігнорував попередження відповідача і, скориставшись тим, що третя особа хотіла до закінчення судового спору встигнути продати спірну квартиру, придбав її за ціною набагато нижчою за ринкову, а саме за 121 000 гривень, не зважаючи на те, що квартира знаходиться в будинку, розташованому в центрі міста Дніпро і має житлову площу 113, 5 кв.м., таким чином, позивач не є добросовісним набувачем спірного майна. За змістом ст.388 ЦК майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Велика Палата ВС від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636/14-ц встановила, що за змістом статті ст. 388 ЦКУ майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, тому з урахуванням ст.ст.330,388 ЦК України позивач не набув права власності на спірне майно. Таким чином, проведення реєстраційних дій, а саме, скасування рішення про реєстрацію права власності на спірне майно щодо позивача і третьої особи відбулось у відповідності до Закону № 1952 та на підставі Постанови Верховного суда від 06.03.2019 року по справі № 200/15089/16-ц. Також вважає незаконною позовну вимогу позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні майном шляхом безперешкодного доступу, оскільки, як вбачається зі змісту вимоги позивач звернувся до суду з негаторною вимогою і згідно ст. 391 ЦК України позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник), щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні власністю. Згідно ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. У постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України. Згідно інформації, яка була отримана з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірної квартири за адресою; АДРЕСА_2 на момент звернення з позовом до суду реєстрація права власності позивача на спірну квартиру скасована 21.05.2019 року. Відповідач ОСОБА_2 є власником спірного майна на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 , виданого 26.10.2005 року і, таким чином, не може перешкоджати позивачу в користуванні спірним майном, який не є його власником у встановленому законом порядку. Також відповідач не згоден з тим, що, позивач вказує в позові, що, нібито, відповідач під прикриттям реєстру чинить перешкоди позивачу в користуванні і розпорядженні спірним майном, оскільки відповідач є власником спірного майна з 2005 року і саме позивач чине йому перешкоди, намагаючись заволодіти його майном. Таким чином, відсутність у позивача зареєстрованого права власності на вказану квартиру свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог про усунення перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні майном шляхом безперешкодного доступу. Також вказує на те, що реєстраційні дії відносно спірного майна були проведені державним реєстратором згідно редакції Закону № 1952, яка діяла під час реєстраційних дій та на підставі постанови Верховного Суду від 6.03.2019 року. Крім того, позивач в позові вказує помилково, що спірне майно є спільною власністю подружжя ОСОБА_5 , однак, відповідач є власником спірного майна на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 , виданого 26.10.2005 року на підставі рішення виконкому Бабушкінської районної ради в результаті його приватизації, і яке не є спільним майном подружжя. Також вважає необгрунтованими твердження позивача про те, що державний реєстратор Ковальов О.В. під час прийняття спірних рішень не перебував у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав і не мав повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію майнових прав відносно спірного майна на підставі рішення суду, оскільки згідно рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 14.07.2020 року, наданого самим позивачем, встановлено, що згідно до відповіді сільського голови Нивотрудівської сільської ради КП «Центр реєстрації та надання послуг» створений рішенням №504-18/УІІ Нивотрудівської сільської ради від 01 червня 2018 року; КП отримало державну акредитацію згідно наказу першого заступника міністра юстиції 9.10.2019 року. Також в рішенні вказано, що Наказом №4-К від 02.05.2019 р. директора КП «Центр реєстрації та надання послуг» державний реєстратор Ковальов О .В. був відсторонений від виконання посадових обов`язків згідно наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №389/7 від 02.05.2019 р., в рішенні не вказано від яких саме повноважень він був відсторонений, але вказано, що до 12.06.2019 року державний реєстратор мав доступ до державному реєстратору, тільки 12.06.2019 року Наказом заступника Міністра з питань державної реєстрації державному реєстратору було анульовано доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських організацій, наданого позивачем, реєстрація припинення КП «Центр реєстрації та надання послуг» відбулася 15.08.2019 року. Таким чином, згідно рішення суду, наданого позивачем, державний реєстратор Ковальов О.В. під час здійснення реєстраційних дій відносно спірного майна перебував у трудових відносинах з КП «Центр реєстрації та надання послуг», мав доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно до 12.06.2019 року і тому 21 травня 2019 року законно виніс рішення про державну реєстрацію прав відносно спірного майна на підставі рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові з урахуванням його уточнення, та у відповіді на відзив на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 у наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутності та за участю його представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, та просила відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача - Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданому суду клопотанні просив розглянути справу без участі представника.

Третя особа ОСОБА_4 у наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутності і задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухавши представників позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року, ухваленим у цивільній справі № 200/15089/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя, позовні вимоги позивача були задоволені, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.09.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції, актовий запис за № 614, розірвано; в порядку поділу майна подружжя виділено в натурі та визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 121,0 кв.м., житловою площею 113,5 кв.м., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою колегії суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 залишена без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року залишено без змін.

Вбачається, щодо до виникнення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судового спору про розподіл майна подружжя, який розглядався у вказаній цивільній справі, за ОСОБА_2 03.11.2005 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 ) на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 26.10.2005 року Виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради, що підтверджується копіями вказаного Свідотцва та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8835448 від 03.11.2005 року серії НОМЕР_4 , виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації».

02 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_1 (позивачем у даній справі), як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 в порядку та на умовах, визначених цим договором, квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 121 кв.м., житловою площею 113,5 кв.м. Відповідно до п.1.3. цього Договору, квартира, що відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 26.09.2016 року за справою № 200/15069/16-ц, яке набрало законної сили 07.10.2016 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2016 року, за номером запису про право власності: 17547902, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна; 101. Відповідно до п.2.1. Договору за домовленістю сторін продаж майна вчинено за 120913 грн.00 коп., які покупець сплатив в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів, які складають ціну продажу майна, на рахунок продавця. Пунктом 5.1. Договору визначено, що право власності на майно, згідно ч.4 ст. 334 ЦК України у покупця виникає з моменту державної реєстрації даного права по даному Договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказаний Договір купівлі-продажу квартири 02.10.2017 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 14226.

Державна реєстрація прав власності позивача на зазначену квартиру, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень», проведена державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. 02.10.2017 року, номер запису про право власності: 20102744, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

З матеріалів справи вбачається, що 27.10.2017 року між ОСОБА_4 , як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, був укладений Іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_4 наступне нерухоме майно: квартиру, загальною площею 121,00 кв.м., та житловою площею 113,5 кв.м., що знаходиться за аресою АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. 02.10.2017 року, реєстровий № 14226. Відповідно до п.1.3. цього Іпотечного договору, іпотекою за цим договором забезпечується виконання Основного зобов`язання за Договором позики, який посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. 27.10.2017 року, реєстровий № 3459, а також відшкодування витрат іпотекодержателя, пов`язаних із пред`явленням вимог за Основним зобов`язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання та збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки та інших збитків, що можуть бути завдані іпотекодавцем порушенням Основного зобов`язання або інших умов даного Договору. На підставі вказаного Іпотечного договору зазначена квартира перебуває під забороною, обтяжувач: ОСОБА_4 , запис про державну реєстрацію обтяження № 23077058.

Разом з цим, Постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року, ухваленою у вищевказаній цивільній справі № 200/15089/16-ц (провадження № 61-42871св18), касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без змін, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в частині поділу майна подружжя скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Даною постановою встановлено, що у порушення вимог статей 76-81, 84, 228, 229, 235 ЦПК України суди не дослідили належно та не надали оцінку об`єктам майна, що підлягають поділу, а саме, яке майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а яке є особистою приватною власністю, вартість майна, що підлягає поділу та чи можливо застосувати до спірних правовідносин вимоги частини третьої статті 70 СК України, відійшовши від рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В подальшому, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2019 року, постановоленою у даній цивільній справі, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду за заявою позивачки; станом на час подачі позову даній справі в провадженні суду відсутні справи про поділ спільного майна та будь-які інші майнові справи між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Встановлено, що після того, як постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року, ухваленою у вищевказаній цивільній справі № 200/15089/16-ц (провадження № 61-42871св18), рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в частині поділу майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся у позасудовому порядку до державного реєстратора Ковальова С.В. для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , і, не отримавши відмови, самостійно захистив свої права та інтереси, повернувши у власність майно вказану спірну квартиру, яке належить йому на підставі Свідоцтва про право власності серії САА № 813810, видане 26.10.2005 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради.

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державним реєстратором Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальовим С.В. на підставі звернення позивача були прийняті наступні рішення щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним № 101, а саме квартири АДРЕСА_3 :

- 20.05.2019 року рішення про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням підстави: постанова Верхового Суду від 06.03.2019 року у справі №200/15089/16-ц;

- рішення № 46946160 від 21.05.2019 08:53:24 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , із зазначенням підстави виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 14226, виданий: 02.10.2017 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А.;

- рішення № 46947594 від 21.05.2019 08:54:35 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , із зазначенням підстави виникнення права власності: свідоцтво про права власності серія та номер НОМЕР_1 , видане 26.10.2005 року, видавник виконавчий комітет Бабушкінської районної ради та вказана постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року.

Позивач у позові зазначає, що зазначені рішення про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на спірне майно і скасування відомостей про нього ОСОБА_1 як справжнього власника майна є незаконними, так як проведені з грубим порушенням вимог законодавства і підлягають скасуванню, оскільки він з 02.10.2017 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121 кв.м. (реєстраційний № 101), на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 02.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., укладеного між ним та ОСОБА_3 , і цей договір купівлі-продажу не скасований і не визнаний недійсним в судовому порядку; відповідно до чинного законодавства України сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав; підставами державної реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем ОСОБА_2 було свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане 26.10.2005 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради, але воно було видано до укладання договору купівлі-продажу спірного майна від 02.10.2017 року між ним та ОСОБА_3 , тому він - позивач залишається власником спірного майна. Позивач також зазначає, що підставою для припинення права власності на спірне майно за ОСОБА_3 була зазначена постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 200/15089/16-ц, якою не встановлено набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а лише скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року в частині поділу майна подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, позивач зазначає, що на час прийняття спірних рішень державний реєстратор Ковальов С.В. не перебував у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі за місцем спірного майна, і не мав повноважень щодо прийняття рішень про державну реєстрацію таких прав на підставі рішення суду. Посилаючись на вказане, а також на те, що з 16.01.2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, зазначаючи, що його права порушено прийнятими рішеннями державного реєстратора Ковальова С.В. про скасування державної реєстрації права власності позивача і про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на спірне майно, тому належним способом захисту його права у такому разі є скасування зазначених незаконних рішень державного реєстратора з одночасним припиненням речових прав відповідача ОСОБА_2 на спірне майно та одночасним визнанням його позивача речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства - на підставі договору купівлі-продажу №14226 від 02.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., і запису про державну реєстрацію права власності № 22619249 від 02.10.2017 року.

У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ж до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

У рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав. Рішенням у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини (далі - Суд) вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, вищенаведеними положеннями чинного законодавства України передбачено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у цьому випадку відповідно до змісту статтей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

У частині першій статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав нанерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом,який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» №1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон»).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

У відповідності до частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції чинній на момент спірних правовідносин), у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 361/4307/16-ц (провадження № 14-141цс18) зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (абзац 1 частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав є похідною від спору щодо відповідного майна або майнових прав, і якщо цей спір належить до юрисдикції загального суду та переданий на його розгляд з вказаними вимогами, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Крім того, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ч.1 п.6 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» д ержавна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», д ержавний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Суд вважає необгрунтованими посилання позивача на те, що постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, ухвалена у вищевказаній цивільній справі № 200/15089/16-ц (провадження № 61-42871св18), не є судовим рішенням про припинення речових прав на нерухоме майно та на те, що в цій постанові відсутні вказівки щодо застосування наслідків недійсності правочину (реституції), тому воно не може бути підставою для відмови у вчиненні реєстраційних дій, оскільки судом було скасоване судове рішення, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, що є підставою для скасування записів про проведену державну реєстрацію прав державним реєстратором за заявою ОСОБА_2 на підставі статей 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вказане узгоджується з висновками, зазначеними в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц, провадження № 61-12287св20.

При цьому державний реєстратор при прийнятті рішення про скасування записів про право власності на спірне нерухоме майно діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року, ухваленої у цивільній справі № 200/15089/16-ц (провадження № 61-42871св18), виніс рішння про припинення права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 , скасування реєстрації її права власності на це майно, яке було зареєстровано за нею саме на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року, скасованого вказаною постановою. З наведених підстав є такими, що відповідали чинному законодавству і подальші дії державного реєстратора про прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 , виданого 26.10.2005 року Виконкомом Бабушкінської районної ради, яке на час розгляду даної справи є чинним та дійсність якого в судовому порядку оспорена не була.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2021 року замінено у даній справі відповідача - Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В. на належного співвідповідача - Нивотрудівську сільську раду Апостолівського району Дніпропетровської області, зважаючи на звільнення ОСОБА_6 з посади 10.06.2019 року та прийняттям на сесії Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області рішення №720 від 03.07.2019 року «Про припинення Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради».

У позові позивач та в судовому засіданні його представник посилалися також на те, що державний реєстратор Ковальов О.В. під час прийняття оспорюваних позивачем рішень не перебував у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав і не мав повноважень на прийняття рішень про державну реєстрацію майнових прав щодо спірного майна.

Разом з цим, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2020 року, ухваленим у цивільній справі № 199/378/20 (2/199/844/20), яке вступило в законну силу, встановлено, що державний реєстратор Ковальов О.В. до 12.06.2019 року мав доступ до державного реєстру і лише 12.06.2019 року наказом заступника Міністра юстиції з питань державної реєстрації державному реєстратору Ковальову О.В. було анульовано доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Таким чином, судом встановлено, що державний реєстратор Ковальов О.В. під час здійснення реєстраційних дій відносно спірного майна, зокрема прийняття рішень 21.05.2019 року, законність яких оспорюється позивачем у даній справі, перебував у трудових відносинах з КП «Центр реєстрації та надання послуг», яке на той час здійснювало свою роботу, він мав доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно до 12.06.2019 року і 21.05.2019 року законно виніс рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 відносно зазначеної квартири.

Зважаючи на те, що постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року, ухваленою у вищевказаній цивільній справі № 200/15089/16-ц (провадження № 61-42871св18), було скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2016 року та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2018 року в частині поділу майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не набула в законному порядку права власності на спірне нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , а тому не мала права на його відчуження; відчуження нею вказаної квартири позивачу було здійснено на підставі судового рішення, яке було скасовано і тому не породжує жодних правових наслідків.

Вказане узгоджується із змістом постанови Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі № 6-251цс15, висновок якої був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі №522/2110/15-ц, постановою ВС від 01.07.2019 року у справі № 711/8934/17-ц, відповідно до яких за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Суд також вважає, що позивачем ОСОБА_1 невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, який суперечить статті 16 ЦК України, оскільки при встановлених обставинах справи він вправі вимагати у ОСОБА_3 , яка відчужила йому вказану квартиру на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, лише повернення того, що вона одержала на виконання укладеного з нею договору купівлі-продажу квартири, однак закон жодним чином не наділяє позивача можливостві вимагати повернення того, що не належить йому по праву.

Із наведених підстав, зважаючи на межі заявлених позовних вимог, посилання позивача у позові в обгрунтування позовних вимог на те, що він є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., укладеного з ОСОБА_3 , який наразі не скасований і не визнаний недійсним в судовому порядку, не може бути підставою для задоволення позову, заявленого у даній редакції. При цьому, суд враховує положення статті 346 ЦК України, відповідно до якої визначені підстави припинення права власності, зокрема, відповідно до п.3 ч.1 цієї статті право власності припиняється у разі: припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Крім того, як зазначено у ч.2 цієї статті, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивача і його доводи у позові про те, що рішення державного реєстратора речових прав відносно спірної квартири прийняті з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», посилаючись на те, що на час прийняття цих рішень було зареєстровано обтяження відповідно до Іпотечного договору від 27.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , оскільки на час винесення вказаного рішення була чинна редакція вказаного Закону зі змінами від 04.02.2019 року, а не від 16.01.2020 року, на яку посилається позивач.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання незаконним і скасування рішення № 46947594 від 21.05.2019 08:54:35 державного реєстратора Ковальова С.В. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про права власності серія та номер НОМЕР_1 , виданий 26.10.2005, видавник: видане виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на нерухоме майно: 101; визнання незаконним і скасування рішення № 46946160 від 21.05.2019 08:53:24 державного реєстратора Ковальова С.В. про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальна площа (кв.м.): 121, житлова площа (кв.м.): 113,5, адреса: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 14226, виданий: 02.10.2017, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А, з одночасним визнанням речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно: 101, зареєстрованих відповідно до законодавства (договір купівлі-продажу №14226 від 02.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. і запис про державну реєстрацію права власності № 22619249 від 02.10.2017), задоволенню не підлягають як необгрунтовані.

У позові позивачем також заявлені позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу. Щодо цих позовних вимог слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є також: відновлення становища, яке існувало до порушення та примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як зазначено у статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов), і відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як встановлено судом та вбачається з Інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірної квартири за адресою АДРЕСА_1 , реєстрація права власності позивача ОСОБА_1 на спірну квартиру скасована рішенням державного реєстратора Ковальова С.В. 21.05.2019 року і винесено рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру на підставі чинного свідоцтва про права власності серія та номер НОМЕР_1 , виданого 26.10.2005 року Виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради та вищевказаної постанови Верховного Суду. В зв`язку з зазначеним зазначена спірна квартира перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_2 , що не заперечувалося в судовому засіданні його представником.

Зважаючи на те, що позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 усунути позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном - квартирою є похідними від вищевказаних позовних вимог позивача про визнання незаконними і скасування рішень державного реєстратора Ковальова С.В. та поновлення державної реєстрації права власності позивача, про необхідність відмови у задоволенні яких суд дійшов висновку при розгляді даної справи, з урахуванням того, що відповідно до наведених положень чинного законодавства правом вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженні майном законодавством наділено саме власника цього майна, яким позивач в устанвленому закоеном порядку наразі не являється, його позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою задоволенню не підлягають.

Таким чином, з огляду на встановленні судом обставини, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними таскасування рішень державного реєстратора, припинення та визнання речових прав, зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, - задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на те, що суд дійшов висеновку про необхідність відмови у позові, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України витрати по справі слід віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними таскасування рішень державного реєстратора, припинення та визнання речових прав, зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева