ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2361/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шаповалової К.В.

за участю секретаря судового засідання Лісовської О.В.

представника позивача Білик І.О.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява КП "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що вони здійснюють надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з адресою АДРЕСА_1 . Відповідач є користувачем даних послуг, так як проживає у квартирі АДРЕСА_2 даного будинку. Внаслідок несплати коштів за вищевказані послуги у відповідача утворилася заборгованість, яка складає 42 893,31 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2021 року цивільну справу № 753/15269/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 02 серпня 2021 року.

11 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою від 16 серпня 2021 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

26 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ухвали від 29 жовтня 2021 року судом у даній справі було призначено судове засідання на 10 грудня 2021 року на 11:30 год.

У судове засідання 10 грудня 2021 року сторони не з`явились. Від представника позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 86792) про розгляд справи за її відсутності. Повістка, ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, адресована відповідачу повернулася до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Розгляд справи було відкладено на 2 лютого 2022 року.

14 січня 2022 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти заявлених позовних вимог, вказала, що щомісяця сплачувала за комунальну послуги та передала показання лічильників, які у неї наявні як на воду так і на тепло. Повірені вони були вчасно, а отже нарахування заборгованості безпідставне. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

27 січня 2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому викладені спростування доводів відповідача у відзиві, зокрема що відповідачка не зверталась до позивача із заявами здійснити перерахування боргу з урахуванням показників лічильників.

2 лютого 2022 року судове засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 24 січня по 3 лютого 2022 року. Згодом судове засідання було призначено на 4 квітня 2022 року.

7 лютого 2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

14 лютого 2022 року від позивача надійшли додаткові письмові пояснення у справі.

Судове засідання 4 квітня 2022 року не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом судове засідання було призначено на 7 липня 2022 року.

У судовому засідання 7 липня 2022 року було оголошено перерву до 22 серпня 2022 року для надання можливості учасникам справи вирішити спір мирним шляхом.

17 серпня 2022 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води до 1 травня 2018 року у розмірі 9000,97 грн, а також судові витрати.

19 серпня та 22 серпня 2022 року від відповідача надійшли заперечення щодо заяви позивача від 17 серпня 2022 року.

У судовому засіданні 22 серпня 2022 року за клопотанням відповідача оголошено перерву до 30 вересня 2022 року, а 30 вересня до 28 жовтня 2022 року.

7 та 11 жовтня 2022 року від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення у справі.

28 жовтня 2022 року у судове засідання з`явились учасники справи. Представник позивача вимоги підтримала, з урахуванням заяви від 17 серпня 2022 року, просила суд їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, а також вивчивши доводи, викладені у їх письмових заявах, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Тобто, з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП ««Київтеплоенерго».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV).

Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085).

Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом сторона позивача вказує, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання. Внаслідок не оплати наданих послуг у відповідача виникла заборгованість, а саме: за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9000,97 грн., заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 948,81 грн., заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 32943,53 грн, яку просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 .

Поряд з цим, 17 серпня 2022 року представник позивача подала до суду заяву, в якій фактично зменшили розмір позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача лише заборгованість за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9000,97 грн. та судові витрати.

За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до положення частини четвертої статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або договору № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором. Крім того новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» позивач прийняв право вимоги з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 26218,54 грн. та з централізованого опалення 27 110,34 грн., що разом складає 53 328,88 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно приписів статей 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц).

При цьому, вимоги позову мотивовані тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповіді КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності за відповідачкою не зареєстрована, в той же час відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за цією адресою, а отже є споживачем послуг, зокрема з централізованого постачання гарячої води. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем у справі.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідачка вказала, що у неї в квартирі встановлені лічильники води та тепла, показання з них вона передавала щомісяця та сплачувала кошти відповідно до таких показань.

Враховуючи те, що позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за спожиті послуг з централізованого постачання гарячої води за період до 1 травня 2018 року, судом досліджуються та надається оцінка саме доказам, що стосуються вказаної вимоги.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, борг у розмірі 9000, 97 грн виник у відповідача за період з серпня 2017 року по 1 травня 2018 року. Обсяг спожитої гарячої води вираховувався постачальником послуг відповідно до кількості зареєстрованих осіб. При цьому, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що у період з вересня 2015 року по липень 2017 року постачальником послуг проводилось корегування нарахованих сум до сплати за надану послугу з гарячого водопостачання.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 16 січня 2017 року лічильники води № 243553 та № 243455 пройшли повірку та вона дійсна до 16 січня 2021 року (а.с. 171).

Згідно із актом ПрАТ «Київводоканал» від 23 січня 2017 року лічильники гарячого водопостачання та водовідведення № 243553 та № 243455 прийнято на абонентський облік та зафіксовано їх показання, зокрема лічильник № 243455 - 00033 м3, лічильник № 243553 - 00092 м3 (а.с. 172).

На підтвердження сплати коштів за отримані послуги з постачання гарячої води за обома лічильника, відповідачкою суду були надані дублікати квитанцій за період з 15 травня 2017 року по 14 травня 2018 року (а.с.182-194, 198-210).

Як вбачається з наданих квитанцій, відповідачка кошти за послуги з гарячого водопостачання сплачувала за допомогою ресурсів АТ КБ Приватбанку та у вказаних квитанціях щомісяця зазначала показники лічильників № 243553 та № 243455 (попередні та поточні). Судом перевірено, що сплата коштів здійснювалась з урахуванням різниці між попередніми та поточними показниками лічильників та тарифів, що діяли у відповідний період.

Отже, перевіривши розрахунок позовних вимог, наданий позивачем, а також дублікати всіх квитанцій за спірний період, надані відповідачкою, судом встановлено, що відповідачка виконувала свій обов`язок як щодо сплати щомісяця коштів за отримані комунальні послуги, зокрема з постачання гарячої води, у розмірі спожитих обсягів та за тарифами, встановленими на певний період, так і щодо передачи показів лічильників води, які встановлені в квартирі споживача.

Представником позивача не спростовано доводи та докази, надані відповідачем, а також не надано заперечень та відповідних доказів того, що передача показів лічильників води мала відбуватись у інший, встановлений законом, спосіб, ніж це здійснювала відповідачка.

Відповідно вимог частин першої, другої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтями 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Зважаючи на відсутність доказів того що відповідач не виконувала покладенні на неї як на споживача комунальних послуг обов`язки щодо своєчасної оплати таких послуг, а також не передавала вчасно та достовірно покази лічильників води, що встановлені за місцем її реєстрації, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_4

За приписами статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя К.В. Шаповалова