РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 562/800/22

Провадження № 22-ц/4815/1037/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач Рівненський обласний центр зайнятості в особі Здолбунівської районної філії,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 травня 2022 року (ухвалене у складі судді Ковалика Ю.А.) у справі за позовом Рівненського обласного центру зайнятості в особі Здолбунівської районної філії до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з нього незаконно отриманої ним допомоги по безробіттю у розмірі 4 880 грн. 15 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2020 року до Здолбунівської районної філії Рівненського обласного центру зайнятості з питання надання допомоги у працевлаштуванні звернувся ОСОБА_1 . Згідно із ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 09 жовтня 2020 року йому був наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у період перебування на обліку як безробітного, виявлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТзОВ «ІНКОС КОМПАНІ» в період починаючи з 24.03.2021 по 09.04.2021. Оскільки з 24.03.2021 відповідач був прийнятий на роботу в ТзОВ «ІНКОС КОМПАНІ», він став належати до категорії зайнятого населення, а це в свою чергу зобов`язало його своєчасно протягом трьох робочих днів повідомити службу зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю на наданню соціальних послуг. У зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 відомостей про працевлаштування за період з 24.03.2021 по 12.05.2021 він незаконно отримав матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю в сумі 4 880,15 грн..

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 травня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Рівненського обласного центру зайнятості в особі Здолбунівської районної філії допомогу по безробіттю в розмірі 4 880 грн. 15 коп..

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано доказів виплати йому коштів. Вважає, що службова записка Рівненського обласного центру зайнятості від 02.08.2021 року №79 не може бути таким доказом, оскільки це мають бути первинні бухгалтерські документи, які позивач не надав. Також зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про його перебування у трудових відносинах з ТзОВ «ІНКОС КОМПАНІ» та заперечує даний факт.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Здолбунівської районної філії Рівненського обласного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" на підставі вказаних ним даних.

У заяві про надання статусу безробітного ОСОБА_1 підтвердив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.

На підставі заяви про призначення виплати допомоги по безробіттю від 09 жовтня 2020 року відповідачу був наданий статус безробітного та було призначено допомогу по безробіттю з 09 жовтня 2020 року.

16.10.2020 відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованих безробітних та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей.

Згідно копії витягу з наказу ТзОВ «ІНКОС КОМПАНІ» від 23.03.2021 №64-к прийнято ОСОБА_1 з 24 березня 2021 року машиністом крана з посадовим окладом згідно штатного розпису, підстава: заява ОСОБА_1 від 23.03.2021.

Відповідно до копії витягу з наказу ТзОВ «ІНКОС КОМПАНІ» від 09.04.2021 №88-к звільнено машиніста крана ОСОБА_1 09 квітня 2021 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Згідно акта Здолбунівської районної філії Рівненського обласного центру зайнятості №21-076 від 30 липня 2021 року ОСОБА_1 дійсно перебував у трудових відносинах в ТзОВ «ІНКОС КОМПАНІ» з 24 березня 2021 року по 09 квітня 2021 року під час перебування на обліку в Здолбунівській районній філії Рівненського обласного центру зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. Встановлено, що мало місце приховане працевлаштування під час перебування на обліку в службі зайнятості та незаконне отримання допомоги по безробіттю.

Згідно службової записки Рівненського обласного центру зайнятості від 02.08.2021 року №79, відповідно до проведених розрахунків в період з 24.03.21 по 12.05.21 на рахунок Рівненського обласного центру зайнятості підлягає поверненню матеріальне забезпечення, отримане ОСОБА_1 в сумі 4 880 грн. 15 коп..

03 серпня 2021 року відповідачу направлено лист з повідомленням про повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 4880,15 грн..

До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством (ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення").

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Частиною 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно п.п. 1, 9 ч. 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: зайнятості особи; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Як визначено абз. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати відповідно до Закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 545/164/17-ц.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06 лютого 2019 року, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні рішення.

Добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Абзацом 1 п. 6 Порядку розслідування страхових випадків обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку (абз. 3 п. 6 Порядку).

Таким чином, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, при цьому підставою для стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення є встановлення умисного невиконання обов`язків та зловживання ними застрахованою особою.

У поданій заяві про надання статусу безробітного, відповідач ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України "Про зайнятість населення", «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Тому, не подання відповідачем відомостей про його перебування у трудових відносинах з ТзОВ «ІНКОС КОМПАНІ», що ним не спростовано, є обставиною, яка впливає на умови виплати йому допомоги по безробіттю. Неповідомлення відповідачем про виникнення таких обставин свідчить про невиконання ним своїх обов`язків.

Відповідач допустив умисне невиконання обов`язків та зловживання ними, тому в його діях є ознаки недобросовісності, які допускають повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю, розмір та факт отримання якої, останнім не заперечується.

Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 06 жовтня 2021 року по справі № 754/17336/19 та від 15 квітня 2020 року по справі 756/16673/17.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 травня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.