Номер провадження: 22-ц/813/8077/22
Справа № 522/4183/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач):Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Врона Андрія Валентиновича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 липня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. В період шлюбу сторони на праві спільної часткової власності подружжя придбали три квартири. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 жовтня 2019 року шлюб розірвано. На теперішній час колишнім чоловіком змінено замки на дверях квартир та не надано ключі позивачу як співвласнику майна. Окрім того, на дві квартири без надання її згоди встановлено охорону систему.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не реагує на звернення позивачки з приводу вирішення даного питання та продовжує чинити перешкоди у користуванні майном, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні Ѕ частки квартир за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 .

У відзиві на позовну заяву заначено, що в квартирі АДРЕСА_4 проживає відповідач, замки там ніхто не змінював і охорону систему не встановлював. Квартира АДРЕСА_5 є предметом спору про стягнення компенсації за частки позивача у спільній частковій власності на нерухоме майно. Квартира АДРЕСА_6 сторонами надавалася в оренду третім особам та отримані кошти розподілились між подружжям, наразі в квартирі ніхто не проживає. Доступ до вказаних вище квартир мають обидві сторони, замки ніхто не змінював, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням адвокат Врона Андрій Валентинович, який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів зазначив, що в судовому засіданні 14.12.2021 року представником відповідача позов було визнано, а також підтверджено факт заміни ОСОБА_2 замків на вхідних дверях квартир та ненадання дублікатів нових ключів співвласнику квартири ОСОБА_1 . В тому ж судовому засіданні задоволено клопотання про відкладення розгляду справи з метою надати сторонам час для вирішення спору мирним шляхом та вирішено не здійснювати допит свідків, яким були відомі важливі обставини справи з приводу вчинення перешкод у користуванні нерухомим майном. Не надано належної правової оцінки наявних доказів в матеріалах справи, а саме: скріншотів листування сторін по справі, в якому відповідач визнає ту обставину, що ним було замінено замки на вхідних дверях квартир. Окрім того, звертає увагу, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено позивача про час, дату та місце судового розгляду. Просить допитати свідків, заявлених в суді першої інстанції, оскільки клопотання про їх допит було задоволено, однак допит не проведений і у задоволенні позову відмовлено в зв`язку з його недоведеністю.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Нєдов О.С., який діє від імені ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що позивачем не надано та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що відповідач змінив замки або іншим чином чинить перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 . Також зазначив, що його довіритель не визнавав та не визнає позов, який заявлений з метою доведення обставин у інших спорах між цими ж сторонами.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та адвокат Врона А.В., який діє від її імені підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, пояснили, що позивачка не має доступу до квартир, що можуть підтвердити свідки, а також підтверджується перепискою у вайбері з відповідачем та відеозаписом, коли позивачка в присутності свідків не змогла відкрити двері двох квартир по АДРЕСА_7 . Вважають, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам. Просять задовольнити позов, усунути перешкоди у користуванні трьома квартирами.

Адвокат Нєдов О.С., який діє від імені ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просить її залишити без задоволення, пояснив, що між сторонами існує декілька спорів, зокрема, про поділ майна подружжя, про відшкодування житлово-комунальних послуг, і саме для підтвердження, що ОСОБА_1 не мала доступ до спірних квартир, позивачка звернулась до суду із даним позовом. Просить апеляційний суд звернути увагу на те, що роздруківка переписки у вайбері нібито із відповідачем та відеозапис, що позивачка нібито не може відкрити якісь вхідні двері,- є неналежними та недопустимими доказами. Належним підтвердженням переписки у вайбері можуть бути лише відомості мобільного оператора, тому суд першої інстанції правильно не взяв його до уваги, а з відеозапису неможливо встановити де, коли та які двері намагається відкрити позивачка. Окрім того, позивачем порушено порядок та строки подачі цього доказу, в зв`язку чим судом першої інстанції правильно відмовлено у його долучені до справи. Стосовно показів свідків пояснив, що свідок ОСОБА_3 не зміг підтвердити твердження позивачки про те, що вона намагалась відкрити двері саме спірних квартир та відповідними ключами саме від цих квартир. Свідок ОСОБА_4 - донька позивачки, що викликає сумніви в достовірності її показів. При цьому свідок хоч і пояснила, що позивачка не змогла відкрити двері, однак не може підтвердити чи дійсно один із замків був замінений, чи позивачка навмисно взяла ключ не від цієї квартири. За таких обставин, вважає, що покази свідків не можуть бути необхідними та достатніми доказами наявності перешкод в користуванні квартирами з боку відповідача. Окрім того, звертає увагу суду на те, що позивачка запросила свідків у травні 2021 року - через два місяці після подачі позову до суду у березні 2021 року, тобто навмисно з метою оформлення показів свідків , як доказу по справі та тільки стосовно двох квартир по АДРЕСА_7 . При цьому відповідач не був запрошений, до нього не звертались, щоб він пояснив, чому двері не відкриваються. Окрім того, до квартири по АДРЕСА_8 , де проживає відповідач, позивачка не запрошувала свідків, не надає жодного доказу перешкод у доступі до цієї квартири, однак просить усунути перешкоди і щодо неї. Також зазначив, що позивачка не зверталась до незалежних органів, таких як ОСББ, поліції, тощо, щоб можна було встановити дійсні обставини у справі. Просить залишити рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції з метою мирного врегулювання спору оголошував перерву з метою надання можливості сторонам перевірити наявність/відсутність ключів від квартир у позивачки та у разі відсутності ключів у позивачки з будь-яких причин, надати позивачці виготовити їх дублікати.

В ході апеляційного розгляду представник відповідача наполягаючи, що у позивачки є всі ключі, зініціював передачу ключів до суду з метою надання можливості позивачці виготовити їх дублікати, якщо вона дійсно втратила ключі з якихось причин. Натомість позивачка та її представник відмовившись виготовляти дублікати ключів без оформлення актів приймання-передачі та направили на адресу суду проект мирової угоди. Представник відповідача пояснив, що позивачка безпідставно заявляє про те, що у неї немає ключів від квартир, однак ухиляється від виготовлення дублікатів ключів з надуманих підстав, що, на його думку, вказує на те, що метою позивачки є не отримання ключів, які у неї насправді є, а встановлення факту перешкод у користуванні квартирами з боку відповідача для використання у інших справах. Запропонована позивачем мирова угода суперечить вимогам закону, оскільки направлена на припинення спору під умовою та на майбутнє,зокрема про те, що через тиждень після закриття провадження по справі сторони мають зустрітися та звірити ключі від квартир і у разі відмінності виготовити дублікати, з призначенням штрафу 10 тис.доларів США для порушника зобов`язань. При цьому представник відповідача звертає увагу суду, що двічі оголошувалась перерва з метою мирного вирішення спору, немає перешкод зустрітись та зробити дублікати ключів, які передані суду, однак позивачка не має такого наміру.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Конвенції. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 26 червня 2009 року (а.с.10).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.01.2020 вбачається, що сторони по справі є власниками на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_5 (а.с.11,12).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частки квартири АДРЕСА_4 (а.с.13,14).

Представник позивача Врона А.В. 24.02.2021 подав до ОСОБА_2 звернення щодо надання ОСОБА_1 дублікату ключів від двох квартир по АДРЕСА_7 (а.с.15).

До позову додана роздруківка переписки з абонентом по телефону НОМЕР_1 де один із учасників переписки заявляє про перешкоди у користуванні квартирами (а.с.21-23).

В ході апеляційного розгляду допитані в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що в їх присутності 24.05.2021 року позивачка не змогла відкрити вхідні двері квартири АДРЕСА_6 та кв. АДРЕСА_5 .

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що відповідає позиції апелянта, однак не спростовує висновки суду першої інстанції.

Доводи скаржника про те, що в судовому засіданні представник відповідача визнав позов та підтвердив факт вчинення перешкод у користуванні квартирами, не заслуговують на уваги, оскільки в судовому засіданні 14.12.2021 року представник відповідача категорично наполягав на тому, що у позивача є всі ключі та вільний доступ до квартир. При оголошенні перерви для мирного врегулювання спору, адвокат Нєдов О.С. підкреслював, що готовий зустрітись, щоб встановити наявність у позивачки ключів, що підтверджується технічним записом судового засідання (а.с.90,91).

Додані до позову скріншоти листування через мобільний зв`язок, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, як підтвердження вчинення відповідачем перешкод у користуванні квартирами, оскільки зазначений доказ не можна вважати достовірним і достатнім, в розумінні ст.ст.79,80 ЦПК України, який би давав змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, неможливо встановити природу даної роздруківки та її учасників. Окрім того, в позовній заяві, що є предметом даного судового розгляду номер телефону, за яким ніби то позичка здійснювала переписку, не зазначений належним відповідачу.

Довод позивачки щодо встановлення без її згоди на спільних квартирах сторін охоронної системи " Гепард " , позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Свідки, які за клопотанням позивачки допитані в ході апеляційного розгляду та пояснили, що в їх присутності 24.05.2021 року позивачка не змогла відкрити двері двох квартир, достеменно не доводять обставини, на які посилається позивачка щодо заміни замків відповідачем та перешкоджання у доступі до квартир. Так, свідок ОСОБА_3 пояснив, що 24.05.2021 року був запрошений його дівчиною ОСОБА_4 - донькою позивачки бути присутнім при відкриванні дверей спірних квартир по АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 . В , чи були використані належні ключі саме від цих квартир пояснити не зміг. Свідок ОСОБА_4 - донька позивачки пояснила, що один із ключів не підійшов до дверей.

Суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що покази свідків не є достатніми для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні квартирами. У позові заявлено про тривале перешкоджання у доступі до трьох квартир з боку відповідача, однак свідки підтверджують, що ОСОБА_1 один раз не змогла відкрити двері двох з трьох заявлених у позові квартир, при цьому позивачка не повідомляла відповідача про вчинення таких дій, що останньою не заперечується. До квартири по АДРЕСА_8 , де проживає відповідач свідки взагалі не запрошувались, щоб, як пояснила позивачка, уникнути скандалу.

Враховуючи викладене вище, а також відсутність прямих доказів, які б достеменно доводили, що відповідачем чиняться позивачу перешкоди у користуванні квартирами, відсутність відомостей про будь-які звернення до правоохоронних чи інших органів щодо порушення прав позивачки, послідовність поведінки сторін в ході розгляду справи, зокрема сторони позивача, яка при наявності можливості отримати дублікати ключів від спірних квартир в ході апеляційного розгляду не скористалась такою можливістю, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст.374,375,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Врона Андрія Валентиновича, який діє від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09.11.2022 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова