Справа № 342/136/21
Провадження № 22-ц/4808/1163/22
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2022 року постановлену у складі судді Федів Л.М. в м.Городенка у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання неукладеним споживчого кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання неукладеним договір про надання споживчого кредиту №0 від 18 травня 2007 року.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту. 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1 від 12.12.2011 року, згідно якого Актом приймання-передачі документації від 14 грудня 2012 року договір про надання споживчого кредиту від 18 травня 2007 року передано новому кредитору ТОВ «Кей-Колект». 24 березня 2017 року ОСОБА_1 отримано від Тов «Кей-Колект» рекомендоване поштове відправлення в якому знаходилась копія договору та супровідний лист. Стверджує, що за результатом огляду копії договору про надання споживчого кредиту від 18.05.2007 року вбачається відсутність підписів позичальника з чого випливає, що договір про надання споживчого кредиту є неукладеним. Разом з тим, підпис є невід`ємним елементом , реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, та забезпечувати їх ідентифікацію. Виходячи з вищевикладеного, просить визнати неукладеним договір про надання споживчого кредиту №0 від 18 травня 2007 року.

Ухвалою Городенківського районного суду від 25 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання неукладеним споживчого кредитного договору залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що на його адресу надсилались судові повістки про виклик в суд однак жодна не була вручена, тому повертались до суду без вручення, причиною повернення зазначено - «адресат відсутній за вказаною адресою». Також зазначає, що за вказаною адресою він проживає, однак так як займається волонтерською діяльністю рідко буває вдома через що і не міг отримати судові повістки. Тому вважає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для залишення його заяви без розгляду. Тому просить направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі позивач ОСОБА_1 повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надіслання йому судових повісток на адресу вказану позивачем у поданій ним позовній заяві. Крім того, інформація про призначені судові засідання для розгляду даної справи знаходилися на офіційному веб-порталі судової влади України. Оскільки позивач, який в установленому законом порядку повідомлявся про день, час і місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду на момент розгляду справи не надходило, причин неявки не повідомив, суд повважав, що позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання неукладеним споживчого кредитного договору, слід залишити без розгляду.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ухвалою судді Федів Л.М. від 06 квітня 2021 року прийнято до розгляду справу № 342/136/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання неукладеним споживчого кредитного договору до свого провадження; розгляд справи розпочато спочатку за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

21.02.2022 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив перевірити доводи ОСОБА_1 та встановити недійсність, як нікчемного правочину, Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007, нібито укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк".

В судовому засіданні 21.02.2022 було оголошено перерву до 24.03.2022 для надання можливості позивачу ОСОБА_1 надати суду більш кращої якості копію договору, який доданий до позовної заяви.

24.03.2022 позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про відкладення розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 04.05.2022 не з`явився. Подав до суду заяву про відкладення розгляду справи.

В судові засідання 31.05.2022, 29.06.2022, 26.07.2022, 25.08.2022 позивач жодного разу не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, шляхом направлення повісток про виклик в судові засідання на адресу, вказану позивачем ОСОБА_1 у поданій позовній заяві та заявах (клопотаннях), що повернулися до суду без вручення, з довідкою «Укрпошта», причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила, причини своєї неявки суду не повідомив, доказів поважності причин неприбуття у судові засідання не надав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності (неповажності) причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані

з принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача, суд має залишити позовну заяву без розгляду. Вказана норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 295/13823/14-ц.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 березня 2022 року у справі № 158/2344/20.

У рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказував, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 та від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19 висловлено правову позицію про те, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, судові засідання призначалися неодноразово.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи про судові засідання, призначені на 31.05.2022, 29.06.2022, 26.07.2022, 25.08.2022 позивач був повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток про виклик в судові засідання на адресу, вказану позивачем ОСОБА_1 у поданій позовній заяві та заявах (клопотаннях), що повернулися до суду без вручення, з довідкою «Укрпошта», причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», проте не з`явився, а також не повідомив про причини своєї неявки в судові засідання та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного та враховуючи тривалість провадження у справі, а також неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому, залишення заяви без розгляду не порушує право позивача на судовий захист, оскільки відповідно до положень частини другої статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з тією ж позовною заявою.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В.Василишин