Яготинський районний суд Київської області
Справа № 2-62/09
Провадження № 4-с/382/13/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

помічник судді, який здійснюює повноваження секретаря судового засідання, Поліщук К. В.,

за участю представника заявника Базик М. В. (в режимі відеоконференції),

представника ПАТ "Яготинський рибгосп" Козаченко С. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на бездіяльність Бориспільського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільскому районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі № 2-62/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Яготинський рибгосп" до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних та моральних збитків,

заінтересовані особи: Приватне акціонерне товариство "Яготинський рибгосп" (далі - Товариство), Бориспільський відділ Державної виконавчої служби у Бориспільскому районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ), Яготинський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області звернулася ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зі скаргою на бездіяльність Бориспільського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) у справі № 2-62/09, відповідно до остаточних вимог якої (з урахуванням заяв про доповнення скарги) просила:

- визнати незаконною бездіяльність Бориспільського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Бориспільський відділ Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , яке складається із: земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0302 та приватного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також будь-якого іншого невизначеного майна (всього майна).

Скаргу обґрунтовано тим, що в межах виконання рішення суду у справі № 2-62/09, 13.05.2010 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі прав на нерухоме майно ОСОБА_1 (далі - скаржник, заявник) за № 9820659; підставою цього обтяження зазначена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (16983795, 13.05.2010, ВДВС Бориспільського МРУЮ); арешт накладено на невизначене майно, все майно.

Скаржник стверджує про неправомірність дій органу виконання судових рішень щодо незняття арешту з огляду на те, що відповідне виконавче провадження вже давно закінчено, а стягувач (Товариство) не вчиняв більше жодних дій з метою стягнення боргу за рішенням суду у межах справи № 2-62/09.

Ухвалою від 14.07.2022 року скаргу призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги скарги та просила їх задовольнити. Представник Товариства проти її задоволення заперечив; зазначив, що після часткового виконання та повернення документів виконачого провадження із виконавчої служби в 2013 року, Товариство в подальшому не зверталося до органу виконання судових рішень з метою виконання рішення суду у справі № 2-62/09 щодо стягнення з ОСОБА_1 на свою користь залишку недостягнутої суми боргу. Представники виконавчої служби в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07.08.2009 року у справі № 2-62/09 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства матеріальну шкоду в сумі 75 000 грн.

19.08.2009 року суд супровідним листом направив Товариству виконавчий лист № 2-62/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 75 000 грн (рішення набрало законної сили 17.08.2009; строк пред`явлення до виконання до 2012 року).

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 14.12.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.02.2012 року, змінено спосіб та порядок виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 07.08.2009 року у справі № 2-62/09, а саме постановлено примусово списати з депозитного рахунку Бориспільського міськрайонного суду Київсьої області 56 394,50 грн, які належать боржнику ( ОСОБА_1 ) на рахунок стягувача (Товариства).

Відповідно до цієї ухвали: державний виконавець ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції звернувся із заявою до суду, в якій вказав, що згідно з виконачим листом № 2-62/09 з ОСОБА_1 підлягає стягненню 75 000 грн на користь Товариства; державним виконавцем 11.10.2011 року відкрито виконавче провадження; із заяви Товариства від 11.10.2011 року № 102 встановлено, що грошові кошти в сумі 56394,40 грн, які належать боржникові ОСОБА_1 , знаходяться на депозитному рахунку Бориспільського міськрайонного суду Київсько області (підтверджується заявкою на переказ грошових коштів № 3899.488.2 від 16.09.2011 року).

19.12.2011 Яготинський районний суд Київської області направив до ВДВС Бориспільського МУЮ копію ухвали суду від 14.12.2011 року.

13.07.2021 року представник скаржника ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Бориспільський ВДВС) із заявою про зняття арешту з усього майна (невизначеного майна) ОСОБА_1

03.11.2021 року Бориспільський ВДВС надав відповідь про те, що:

- у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження під час примусового виконання якого 13.05.2010 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника; 30.06.2010 року державним виконавцем було завершене виконавче провадження та направлено за належністю до іншого відділу ВДВС;

- відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 (три) роки. Виконавче провадження знищено за строком його зберігання, у зв`язку з чим надати копії постанов, а також здійснити будь-які дії по виконавчому провадженню, в тому числі і зняття арешту, не є можливим, тому радили звернутись до суду для зняття арешту з майна ОСОБА_1 ;

- згідно перевірки «Автоматизована система виконавчого провадження» станом на 03.11.2021 року відсутні виконавчі провадження з виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1

25.11.2021 року представник скаржника ОСОБА_2 звернулася до Яготинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Яготинський ВДВС) про зняття арешту з усього майна (невизначеного майна) ОСОБА_1

05.01.2022 року Яготинський ВДВС надав відповідь про те, що:

- відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний арешт майна належного ОСОБА_1 від 13.05.2010 ВДВС Бориспільського МРУЮ;

- листом Бориспільського ВДВС від 13.11.2021 повідомлено про те, що 30.06.2010 виконавче провадження закінчено керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» попередньої редакції (направлення за належністю до іншого відділу ДВС);

- перевіркою АСВП встановлено, що відносно ОСОБА_1 у відділі виконавчі провадження на примусовому виконанні не перебували, оскільки зареєстрованим місцем проживання боржника є с. Щербані, Полтавського району, Полтавської області, що територіально не відноситься до Яготинського ВДВС;

- заявниці рекомендовано звернутися до суду.

24.06.2022 року представник скаржника ОСОБА_2 повторно звернулася до Бориспільського ВДВС із заявою про зняття арешту з усього майна (невизначеного майна) ОСОБА_1

29.06.2022 року Бориспільський ВДВС надав відповідь про те, що:

- згідно із перевіркою АСВП (спецрозділ) у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 16983795 згідно виконавчого листа від 19.08.2009 №2-62, виданого Яготинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 75 000 грн;

- 13.05.2010 державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника (ВП 16983795) та внесено до реєстру нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 9820659, яке закінчено 30.06.2010 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження";

- відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки;

- виконавче провадження № 16983795 знищено за строком його зберігання, у зв`язку з чим надати копії постанов, а також здійснити будь-які дії по виконавчому провадженню, в тому числій зняття арешту, не є можливим.

02.08.2022 року на адресу суду надійшов лист від Яготинського ВДВС, в якому зазначено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень становлено, що на примусовому виконанні у підпорядкованому відділі виконавчий лист № 2-62 від 19.08.2009 Яготинського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 75 000 грн не перебував. Підтверджень щодо направлення виконавчих документів при закінченні ВП згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (попередня редакція) не додано. З доданої копії додатку ВП-спецрозділ вбачається підставою закінчення вказаного ВП слугувало проживання боржника за адресою по АДРЕСА_1 , що територіально ніколи до Яготинського ВДВС не відносилось.

Представник Товариства подав письмові пояснення, в яких зазначив, що в 2009 році Яготинським районним судом Київської області прийнято рішення про відшкодування нанесених Товариству збитків ОСОБА_1 в розмірі 75 000 грн. Частину коштів за рахунок ОСОБА_1 . Бориспільська ВДВС перерахувала Товариству з продажу майна в сумі 51 225 грн (платіжне доручення № U489 від 06.01.2012). Також на адресу Товариства надходило повідомлення з Полтавської виконавчої служби, що боржника за адресою по місцю проживання знайти не вдалося та жодного майна за нею не рахується (за строком давності цей лист не зберігся в архівних документах). Тож на сьогоднішній день за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 23 775 грн перед Товариством.

Крім цього, представником Товариства долучено до матеріалів справи лист від 22.03.2012 року щодо перебування на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області та ВДВС Полтавського РУЮ виконавчого листа №2-62, виданого 19.08.2009 року Яготинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 75 000 грн.

Ухвалою від 06.10.2022 року суд витребував в Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копії наявних документів, які стосуються виконання виконавчого листа № 2-62, виданого 19.08.2009 Яготинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 75 000 грн; іншу відому інформацію щодо такого виконання (в тому числі, інформацію щодо закінчення/не закінчення виконавчого провадження).

На запит суду, 12.10.2022 року від Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла відповідь, відповідно до якої:

- згідно з інформацією спецрозділу автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 31159654 з примусового виконання виконавчого листа № 2-62/09, виданого 19.08.2009 Яготинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованості в розмірі 75 000 грн (залишок боргу 23 775 грн);

- 31.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція);

- надати більш детальну інформацію щодо виконання вищевказаного виконавчого провадження неможливо, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби і а приватними виконавцями» виконавче провадження було знищено по закінченню строку його зберігання;

- надати докази направлення виконавчих документів неможливо, оскільки відповідно до акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 15.09.2021 № 41, Журнал реєстрації вихідної кореспонденції відділу та Реєстр відправки рекомендованої кореспонденції відділу за 2013 рік знищено.

Представник стягувача (Товариства) в судовому засіданні зазначив, що після часткового виконання та повернення документів виконачого провадження із виконавчої служби в 2013 році, Товариство в подальшому не зверталося до органу виконання судових рішень з метою примусового виконання рішення суду у справі № 2-62/09 щодо стягнення з ОСОБА_1 на свою користь залишку недостягнутої суми боргу.

Незважаючи на зазначене, наразі продовжує існувати арешт майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2010 року в межах виконавчого провадження № 16983795 (номер запису обтяження 9820659 від 13.05.2010 року); орган виконання судових рішень дій по зняттю цього арешту за наслідком звернення скаржника з відповідними заявами не вчинив.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі - Закону № 606-XIV) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Відповідно до статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

У справі, що переглядається, встановлено, що з 2013 року виконавчі провадження щодо боржника в частині примусового виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 07.08.2009 року у справі № 2-62/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 75 000 грн завершені (виконавчий документ № 2-62/09 повернуто стягувачу). Матеріали відповідних виконавчих проваджень знищені. Стягувач після часткового виконання та повернення документів виконавчого провадження із виконавчої служби в 2013 році в подальшому не звертався до органу виконання судових рішень з метою примусового виконання рішення суду у справі № 2-62/09 щодо стягнення з ОСОБА_1 на свою користь залишку недостягнутої суми боргу. На даний час строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив й стягувач не надав доказів звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Схожих правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.08.2022 року у справі № 2-5422/11.

У цій правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 16983795, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника.

При цьому, суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 12 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, оскільки на виконанні у державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження, матеріали відповідних виконавчих проваджень знищені, стягувач після повернення документів виконавчого провадження із виконавчої служби в 2013 році в подальшому до неї не звертався (на даний час строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив й стягувач не надав доказів звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання), натомість арешт на майно боржника у виконавчому провадженні діє з 2010 року (більше 12 років), за обставинами цієї справи наявні підстави для зобов`язання посадових осіб виконавчої служби зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2010 року в межах виконавчого провадження № 16983795 (номер запису обтяження 9820659 від 13.05.2010 року).

Вимоги скарги в частині зняття арешту з конкретно визначеного заявником майна (земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0302 та приватного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ) не підлягають задоволенню, оскільки арешт накладено на невизначене майно, все майно боржника (а не на індивідуально визначене) й наразі на розгляді суду не перебуває питання щодо належності заявнику на праві власності того чи іншого конкретного майна.

З урахуванням викладеного, скаргу необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 259-261, 353, 354, 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Бориспільського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільскому районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 16983795.

Зобов`язати Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2010 року в межах виконавчого провадження № 16983795 (номер запису обтяження 9820659 від 13.05.2010 року).

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.10.2022.

Суддя М. М. Нарольський