Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/352/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Кашуба А.В.

секретар судового засідання Чернянчук К.П.

за участі позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Антал Я.В.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Пуканича Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду передано позовну заяву ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін спору - ОСОБА_3 . Позивач звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини по закону в порядку ст.1261 ЦК України як спадкоємець першої черги, син. Нотаріус повідомила його, що спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт. Зі змісту копії заповіту позивач дізнався, що заповідач ОСОБА_3 все належне майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своєму сину, а його рідному брату.

Позивач стверджує, що Заповіт від 26.10.2018 року, складений і посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №907 (далі - Заповіт) є недійсним з наступних підстав. Заповіт є правочином і безпосередньо пов`язаний з особою заповідача. Для дійсності заповіту вимагається відповідність волі заповідача зовнішній формі її виявлення. Відповідно до імперативної норми ч.2 ст.1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Позивач переконаний, що у заповіті не викладена воля заповідача, так як остання не будучи писемною на українській мові, не могла особисто у віці 70 років та за два з половиною місяці до своєї смерті виконати рукописну частину заповіту та підпис таким особливим чином - надзвичайно старанно, з нехарактерним для такого віку чітким почерком, каліграфією і мовою підписання українською (характерна ознака буква «і» у підписі). Померла спадкодавець ОСОБА_3 - була етнічною угоркою, навчалась в угорській школі, за свого життя у всіх сферах (побут, сім`я, офіційне спілкування) розмовляла, читала та писала виключно на угорській мові. Тобто ОСОБА_3 була неписьменною на українській мові, а рукописна частина, підпис (читається як « ОСОБА_4 ») у заповіті виконані українською мовою.

На підтвердження цього позивач послався на письмові відповіді з доданими матеріалами з відділу освіти Виноградівської РДА від 23.01.2020 р. №01-10/28 та з Виноградівської ЗОШ І-ІІІ ст. №3 ім.Жігмонда Перені №05-12/02 від 27.01.2020 р., згідно яких ОСОБА_3 навчалася в угорськомовних школах, де мова навчання всіх предметів була угорська, і лише як предмет викладалась російська мова. Дівоче прізвище ОСОБА_3 було « ОСОБА_5 ». Обставину неможливості написання рукописної частини заповіту українською мовою, неналежність почерку ОСОБА_3 та неналежність їй підпису (виконаного на українській мові та із тим почерком) може підтвердити в судовому засіданні викликаний і допитаний свідок, який добре знав ОСОБА_6 з самого дитинства до її смерті, зокрема є її братом, і спілкувався саме з нею аж до її смерті - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 повідомив, що вони із сестрою ( ОСОБА_3 ) раніше при оформленні спадкових прав у приватного нотаріуса Богаш Н.Я. користувалися під час вчинення нотаріальних дій послугами перекладача з угорської мови ОСОБА_8 , про що нотаріусом заносився відповідний запис у документи спадкової справи.

Згідно правил вчинення нотаріальних дій, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.

Позивач посилається на ч.2 ст.1248 ЦК України, за вимогами якої заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. А відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки оспорюваний заповіт заповідачем не підписувався, в ньому відсутнє волевиявлення заповідача, а тому такий заповіт має бути визнаний судом недійсним.

Відповідач 23.04.2021 подав відзив на позовну заяву (а.с.209-216 Т.1). Заперечує проти задоволення позову. Заперечення обґрунтовує тим, що мати сторін - ОСОБА_3 володіла українською, російською і угорською мовами, що підтверджується довідками закладів освіти, де вона навчалася. Тому твердження позивача про те, що заповіт є нікчемним в силу того, що складений українською мовою, якою ОСОБА_3 не володіла є безпідставним. Крім того, доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3 не здатна була власноручно підписати оспорюваний заповіт в силу свого похилого віку, - позивач не надав. Відповідач стверджує, що заповіт був складений з дотриманням його форми та посвідчення. Крім того, у відзиві зауважено, що спосіб захисту у виді визнання правочину недійсним є неналежним, оскільки якщо правочин в силу закону є нікчемним, то визнання його недійсним судом не вимагається. А позивач як на підставу вимог позову посилається на дві взаємовиключні підстави.

14.05.2021 позивач подав відповідь на відзив (а.с.226-227 Т.1). Заявив, що недоліки позовної заяви відповідно до ухвали суду було усунуто і уточнена позовна заява містить одну підставу позовних вимог заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. А саме, позивач впевнений, що заповіт не був підписаний особисто ОСОБА_3 . Щодо підпису, вчиненого на оспорюваному заповіті, то позивач посилався на похилий вік ОСОБА_3 тому, що підпис виконано дуже старанно з нехарактерним для такого віку чітким почерком, каліграфією і мовою підписання українською, що викликало обґрунтовані сумніви у належності підпису та рукописного тексту у заповіті ОСОБА_3 . Твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 добре володіла українською мовою, спростовується тією обставиною, що на час вчинення іншої нотаріальної дії у іншого нотаріуса за участі ОСОБА_3 - було залучено перекладача з угорської мови ОСОБА_8 у зв`язку із тим, що ОСОБА_9 добре володіє лише угорською мовою. ОСОБА_3 не навчалася, не писала і не спілкувалася українською мовою. Документ, на який посилається відповідач (аркуш шкільного журналу з графою «українська мова») є недостовірним доказом, оскільки на інших аркушах журналу в цій графі зроблено закреслення і надписано «угорська мова». Позивач стверджує, що ОСОБА_3 володіла угорською мовою та частково російською. Про це дає свідчення також і рідний брат ОСОБА_3 ОСОБА_7 .

Заперечення на відповідь на відзив не поступало.

В порядку підготовки справи до судового розгляду за клопотанням позивача суд призначив судову почеркознавчу експертизу, отримано Висновок експерта від 14.07.2021 №9439 (а.с.236-239 Т.1)

25.11.2021 позивач подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог до приватного нотаріуса Юска Н.М. Ухвалою суду від 25.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Юска Н.М. про визнання недійсним заповіту залишено без розгляду. Приватного нотаріуса Юска Н.М. залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору.(а.с.35-36 Т.2)

В судовому засіданні позивач та його представник ствердили обставини, наведені у позовній заяві, а також підтримали доводи позовної заяви та відповіді на відзив, вимоги позову підтримали та просили задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Заявили, що доводи позивача безпідставні, обставини, наведені позивачем не мали місця, висновок експерта є недопустимим, ОСОБА_3 володіла українською мовою та могла писати на українській мові, підпис та рукописний текст на заповіті виконано нею особисто.

22.12.2021 відповідач подав клопотання про визнання доказу висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14.07.2021 №9439, складеного судовим експертом Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кормош Олександром Васильовичем - недопустимим. Клопотання мотивовано тим, що при призначенні судом експертизи були допущені процесуальні порушення вимог ст.103 ЦПК України: відповідача позбавлено права вибору експертної установи та права запропонувати питання для вирішення експерта. Крім того, адвокат звертає увагу на те, що вказані у експертизі методики, з використанням яких така проводилася (реєстр методик 1.1.12, 1.1.16, 1.1.53) - у реєстрі не існують. Згідно реєстру методик методика проведення судових експертиз за реєстраційним кодом 1.1.16 «Ідентифікаційні ознаки почерку» не застосовується із 2016 року. Крім того, бажана кількість вільних та експериментальних зразків почерку для проведення судово-почеркознавчої експертизи має бути не меншою ніж 15 аркушах. В ході підготовки до експертизи експерт просив надати додаткові матеріали з вільними зразками почерку та підпису ОСОБА_3 , яка померла. Проте, такі надані не були. Однак експертиза все одно була проведена.

Сторона позивача подала письмове заперечення на клопотання про визнання висновку експерта недопустимим доказом. Так, сторона позивача стверджує, що копія клопотання позивача про призначення експертизи із зазначенням експертної установи та переліку конкретних запитань, що ставляться експерту, були надіслані стороні відповідача, що підтверджується письмовим документом про надсилання копії клопотання із додатками стороні відповідача. Проте, сторона відповідача не скористалася процесуальними правами при призначенні експертизи, про порушення яких заявляє. Ухвалу суду про призначення експертизи з цього приводу сторона відповідача не оскаржувала. Методики, використані експертом включено до Реєстру методик. Із трьох методик лише одна (1.1.16) відмічена у Реєстрі як така, що не застосовується з 2016 року. При цьому сторона позивача зазначає, що методики проведення судових експертиз не є нормативно-правовими актами, а мають рекомендаційний характер. Також сторона позивача зазначає, що бажана кількість вільних та експериментальних зразків підпису зумовлюється саме можливістю надання такої кількості зразків. У даному конкретному випадку у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 така можливість відсутня. Відтак, застосуванню підлягає норма пункту 1.4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, 08.10.1998 №53/5, відповідно до якої у разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд, тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису. Згідно п.1.13 Науково-методичних рекомендацій достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом у кожній конкретній експертній ситуації. Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої його кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті з зразках почерку (підпису) певного виконавця. Обґрунтовуючи доводи клопотання про недопустимість доказу сторона відповідача послалася на норми КПК України у цивільній справі. Тому позивач переконує суд, що висновок експерта одержаний з дотриманням порядку, встановленого законом (ст.183 ЦПК України).

В судовому засіданні за клопотанням позивача допитано свідка ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дав показання, за змістом яких він є рідним братом спадкодавця ОСОБА_3 , вони із сестрою підтримували тісний зв`язок аж до її смерті. ОСОБА_7 стверджує, що ОСОБА_3 є угоркою, угорська мова є її рідною мовою, ОСОБА_3 навчалася в угорськомовних навчальних закладах, де викладалася російська мова як предмет. Українською мовою ОСОБА_3 не володіла. Письмове листування, в тому числі із ним та їх матір`ю ОСОБА_3 вела на угорській мові. Він впевнено стверджує, що рукописний текст у заповіті та підпис заповідача виконано не особисто ОСОБА_3 , оскільки добре знайомий із почерком своєї сестри і тим фактом, що ні усною, ні письмовою українською мовою вона не володіла.

За клопотанням сторони позивача у судовому засіданні було відібрано пояснення експерта ОСОБА_10 .

Судовий експерт Кормош О.В. у судовому засіданні пояснив, що методики проведення експертиз мають рекомендаційний характер. Він проводить експертизи із 2001 року. Свій висновок у цій справі підтверджує. Кількість підписів може бути навіть мінімальною (2,3,4). Йому на дослідження було надано дев`ять зразків підпису, що було цілком достатнім для проведення експертизи та дачі висновку.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, пояснення експерта, вивчивши доводи позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, дослідивши письмові докази, висновок експерта, суд вирішив наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 є рідною матір`ю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Незадовго до цього ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_1 - чоловік ОСОБА_3 та батько сторін спору.

На день смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло нерухоме майно.

Спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Берегівського (Виноградівського) районного нотаріального округу Юска Н.М., №10-2019 (а.с.118).

Позивач ОСОБА_1 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Юска Н.М. із заявою про прийняття спадщини та дізнався про те, що ОСОБА_3 залишила заповіт, яким все своє майно заповідала своєму сину, а його рідному брату відповідачу ОСОБА_2 .

В грудні місяці 2019 р. позивач отримав поштою копію позовної заяви про визнання часток померлих у спільному майні від 18.11.2019 р. поданий до Виноградівського районного суду його братом ОСОБА_2 . До матеріалів позову позивачем ОСОБА_2 було додано копію заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Наталією Миколаївною, 26 жовтня 2018 року за реєстровим номером 907.

Позивач ознайомився зі змістом заповіту та зробив висновок, що підпис та рукописний текст від імені заповідача виконано не особисто ОСОБА_3 .

Оскільки заповіт, який позивач вважає недійсним, позбавляє його права на спадкування за законом після смерті матері, то позивач на переконання суду підставно вирішив звернутися до суду за захистом свого права, яке вважає порушеним.

Правовідносини, у яких виник спір, що розглядається судом, врегульовано актами цивільного законодавства наступним чином.

Статтями 1233, 1234, 1247, 1248 ЦК України встановлено наступне.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Підстави недійсності заповіту встановлені ст.1257 ЦК України.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Загальні вимоги щодо нотаріального посвідчення правочинів встановлено ст.209 ЦК України. Так, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до частини четвертої ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту. Так, Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Крім того, вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення встановлено іншими актами цивільного законодавства.

Так, процедуру вчинення нотаріальних дій (в тому числі посвідчення заповітів) детально врегульовано нормами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядку).

Відповідно до пункту 5 Глави 9 Порядку, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Аналогічно така ситуація врегульована ч.4 ст.207 ЦК України, за якою, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до п.10 Глави 9 Порядку, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.

Дослідивши оригінал Заповіту, наданого приватним нотаріусом Берегівського (Виноградівського) районного нотаріального округу Юска Н.М., суд пересвідчився у наступному.

Заповіт складено від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . На цю дату ОСОБА_3 виповнилося 69 років. За змістом заповіту, заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 , до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 , і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 16-05 годині. Особу її встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт посвідчено 26.10.2018 приватним нотаріусом Юска Н.М., зареєстровано в реєстрі за №907. Послуги перекладача з угорської чи іншої мови на українську під час складання та посвідчення заповіту не надавалися.

У заповіті на підставі ст.1248 ЦК України виконано рукописний текст: «Текст заповіту надруковано нотаріусам з моіх слів вірно та відповідає моій точній волі». Суд погоджується із доводами позивача про те, що рукописний текст у заповіті від імені ОСОБА_3 виконано акуратно та каліграфічно. У заповіті міститься підпис від імені заповідача «Гомокі» та прізвище з ініціалами прописом « ОСОБА_3 »

Позивач заперечує ту обставину, що рукописний текст у заповіті та підпис заповідача виконано особисто спадкодавцем ОСОБА_3 .

Одним із доводів позивача є те, що ОСОБА_3 була етнічною угоркою, рідною мовою була угорська, мовою навчання угорська, мовою спілкування та письма була угорська, коло спілкування протягом життя на угорській мові. Тому ні розуміти заповіт складений українською мовою, ні написати грамотно та так каліграфічно текст українською мовою вона не могла.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не володіла українською усною та писемною мовою (або принаймні володіла недостатньо для розуміння юридичних текстів, для письмового викладу мовою в діловому стилі), суд вважає підтвердженими, і їх підтверджують наступні докази.

Зі змісту відповіді, даної начальником відділу освіти №01-10/28 від 23.01.2020, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчалася у 1963/64 навчальному році у 8-А класі у Шаланківській ЗОШ І-ІІІ ст. і отримала свідоцтво про восьмирічну освіту. Із 1964 по 1966 ОСОБА_11 навчалася у Виноградівській середній школі №3. (а.с.16)

Зі змісту відповіді, даної в.о.директора школи Годван Н. №05-12/02 від 27.01.2020 (а.с.24), у книзі реєстрації видачі атестатів про середню освіту за 1957-1971 років по закладу "Виноградовская средняя общеобразовательная трудовая политехническая школа №3 с производственным обучением Береговского района Закарпатской области г.Виноградов» (мовою оригіналу) у списках відзначена ОСОБА_11 1948 року народження, якій видано атестат 26.06.1966 року. Мова викладання у закладі із 1946 по 1972 роки була угорська. Російська мова та література вивчалися як предмет.

За змістом класного журналу 10-В класу середньої школи №3 міста Виноградова на 1965-1966 навчальний рік, ОСОБА_12 за національністю угорка ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), батьком вказаний ОСОБА_13 , - у школі викладалася угорська мова та література (у класному журналі сторінки 12-21, де зроблено відповідні виправлення у графі предмету «українська мова та українська література» на «угорська»), та російська мова та література (а.с.28).

Відтак, твердження відповідача про те, що у школі викладали українську мову з огляду на зміст сторінки про оцінки успішності, є спростованим. Графи «українська мова та література» очевидно використані для проставлення оцінок за угорську мову та літературу, однак відповідні виправлення у графі предмету не вчинено.

Натомість, та обставина, що у школі викладалася російська мова, слугує підтвердженням доводів відповідача, що ОСОБА_3 могла писати кириличними символами.

Зі змісту показань свідка ОСОБА_7 , достовірність яких не викликає у суду сумнівів, встановлено, що ОСОБА_3 є етнічною угоркою, угорська мова є її рідною мовою, ОСОБА_3 навчалася в угорськомовних навчальних закладах, де викладалася російська мова як предмет. Українською мовою, як усною так і писемною, ОСОБА_3 не володіла. Письмове листування, в тому числі із ним та їх матір`ю, ОСОБА_3 вела на угорській мові. Свідок впевнено висловив переконання про те, що рукописний текст у заповіті та підпис заповідача виконано не особисто ОСОБА_3 , оскільки добре знайомий із почерком своєї сестри і тим фактом, що ні усною, ні письмовою українською мовою вона не володіла.

Таким чином суд переконався, що ОСОБА_14 етнічна угорка, яка народилася та проживала у населеному пункті - місці компактного проживання етнічних угорців на ОСОБА_15 . Рідною мовою ОСОБА_3 та мовою її усного та писемного спілкування була угорська мова, на якій ОСОБА_3 навчалася у молодшій та середній школі, а також у навчальному закладі із угорською мовою навчання отримала повну середню спеціальну освіту. Все життя ОСОБА_3 проживала у с.Шаланки серед етнічних угорців, які складали її коло спілкування.

Крім того, знайшли підтвердження наступні наведені позивачем обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_3 брала участь у вчиненні нотаріальних дій - оформлення спадщини, що відкрилася на день смерті її матері у приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Ю., де для вчинення нотаріальних дій за участі ОСОБА_3 нотаріусом було залучено перекладача з угорської мови ОСОБА_8 у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 українською мовою не володіла.

Ці обставини підтверджено: Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 17.10.2011, посвідченими приватним нотаріусом Виноградівського РНО (а.с.40, 43), наданим приватним нотаріусом Богаш Н.Я. оригіналом письмової заяви від імені ОСОБА_3 , за змістом якої встановлено, що усний переклад тексту документа з української мови та угорську зроблено перекладачем ОСОБА_8 .

Як зазначено вище, сторона позивача піддає сумніву належність почерку, яким виконано рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_3 у заповіті, самій ОСОБА_3 .

З метою перевірки цих доводів було проведено судову почеркознавчу експертизу.

Суд вивчив зміст Висновку експерта від 14.07.2021 №9439 (а.с.236-239).

Експерт за результатами судової почеркознавчої експертизи прийшов до висновку, що «підпис від імені ОСОБА_3 у двох примірниках заповіту, які 26.10.2018 було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М., зареєстровані в реєстрі за №907, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. - Рукописні тексти у двох примірниках заповіту, які 26.10.2018 було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М., зареєстровані в реєстрі за №907, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.»

Суд зауважує, що висновок експерта є категоричним, а доводи позивача підтверджуються цим доказом.

Проте, відповідач оспорив допустимість висновку експерта як доказу.

Перевіривши доводи відповідача з цього приводу, суд дійшов наступного висновку.

Щодо порушень прав відповідача при призначенні експертизи, суд констатує, що копія клопотання позивача про призначення експертизи із зазначенням експертної установи та переліку конкретних запитань, що ставляться експерту, були надіслані стороні відповідача, що підтверджується письмовим документом про надсилання копії клопотання із додатками стороні відповідача (а.с.90-93 Т.1). Проте, сторона відповідача не скористалася процесуальними правами при призначенні експертизи, про порушення яких заявляє. Ухвалу суду про призначення експертизи з цього приводу сторона відповідача не оскаржувала. Ці доводи суд відхиляє.

Щодо доводів відповідача в частині кількості зразків підпису, суд зауважує, що відповідно до положень пункту 1.4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, 08.10.1998 №53/5, у разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд, тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису. Згідно п.1.13 Науково-методичних рекомендацій достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом у кожній конкретній експертній ситуації. Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої його кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті і зразках почерку (підпису) певного виконавця. Експерт Кормош О.В. в судовому засіданні переконливо заявив, що надані йому вільні зразки підпису були цілком достатніми для проведення почеркознавчої експертизи. Тому ці доводи відповідача суд відхиляє.

Щодо доводів відповідача про проведення експертизи з використанням Методики 1.1.16 «Ідентифікаційні ознаки почерку» з Реєстру методик проведення судових експертиз, рекомендованих до використання, щодо якої 29.01.2016 прийнято рішення про припинення застосування методики, то такі підтверджено наданою відповідачем роздруківкою із сайту Міністерства юстиції України (а.с.45-47). Таким чином, суд констатує, що одна із трьох методик, на використання якої посилається експерт, не рекомендована до застосування при проведенні судових експертиз.

Разом із тим, слід визнати, що така вказівка носить лише рекомендаційний характер, а дві інші методики (1.1.12, 1.1.53) включені до Реєстру та рекомендовані до застосування.

Таким чином, суд приймає висновок експерта як належний та допустимий доказ.

Очевидно, що сторона відповідача не погоджується із результатами експертизи, оскільки не зацікавлена у підтвердженні доводів позивача.

Та, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи висновок експерта, яким підтверджуються доводи позивача про те, що підпис та рукописний текст у заповіті від імені ОСОБА_3 виконано не ОСОБА_3 , стороні відповідача належало надати суду докази на спростування наведеної у висновку експертизи інформації.

Проте, сторона відповідача так і не реалізувала своє передбачене ЦПК України та гарантоване Законом України «Про судову експертизу» право на проведення повторної судової експертизи.

Таким чином, заперечуючи доводи позивача, на підтвердження яких позивач забезпечив висновок експерта, відповідач у свою чергу не виконав тягар доказування та не надав суду контрдоказ на спростування експертного висновку та доведення зворотного.

Змагальність судового процесу позбавляє суд у даній конкретній справі можливості проводити розслідування обставин за власною ініціативою.

Тому після дослідження і оцінки всіх пред`явлених сторонами доказів, суд змушений констатувати, що комплекс наданих стороною позивача доказів превалює над доводами сторони відповідача та вимагає визнати доводи позивача підтвердженими.

Тому, суд визнає доведеною ту обставину, що заповіт, складений нотаріусом від імені ОСОБА_3 , підписано не особисто ОСОБА_3 а іншою особою. Подані на підтвердження цієї обставини стороною позивача докази не викликали у суду сумнівів у їх достовірності. Сукупність цих доказів на переконання суду є достатньою для такого висновку. До такого переконання суд прийшов на підставі сукупності доведених обставин про те, що ОСОБА_3 не вміла грамотно писати українською мовою, її похилий вік вплинув на характер її почерку, що явно послідковується у поданих позивачем зразках (почерк некаліграфічний та виклад неграмотний), експерт за результатами судової почеркознавчої експертизи прийшов до категоричного висновку про те, що «підпис від імені ОСОБА_3 у двох примірниках заповіту, які 26.10.2018 було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М., зареєстровані в реєстрі за №907, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. - Рукописні тексти у двох примірниках заповіту, які 26.10.2018 було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М., зареєстровані в реєстрі за №907, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.»

Суд схиляється до твердження позивача про те, що ОСОБА_3 не володіла українською мовою на тому рівні, на якому вона б могла зрозуміти текст заповіту, складеного нотаріусом. Подані на підтвердження цієї обставини стороною позивача докази не викликали у суду сумнівів у їх достовірності. А їх сукупність є на переконання суду достатньою для такого висновку. До такого переконання суд прийшов на підставі сукупності доведених обставин про те, що ОСОБА_3 була етнічною угоркою, рідною мовою і мовою її побутового спілкування була угорська, вона проживала у місці компактного проживання етнічних угорців, коло її спілкування було переважно угорськомовне, ОСОБА_3 навчалася в навчальних закладах із угорською мовою навчання, вела листування на угорській мові, брала участь у інших нотаріальних діях за участі перекладача з угорської мови.

Проте, посвідчувальний напис про виконання процедури перекладу тексту заповіту на угорську мову, відсутній. Це означає, що визначена пунктом 10 Глави 9 Порядку процедура не була застосована та виконана нотаріусом.

Процедуру, передбачену пунктом 5 Глави 9 Порядку, нотаріусом не застосовано. Про факт підписання заповіту іншою особою, причини неможливості заповідача власноручно підписати заповіт, у тексті документу не зазначено. Посвідчувальний напис про це відсутній.

Тому, суд прийшов до висновку, що оспорюваний правочин заповіт у своїй формі не відповідає формі цього правочину, встановленій законом.

Так, заповіт не підписано особисто відповідачем. Нотаріальна процедура підпису заповіту іншою особою (пункт 5 Глави 9 Порядку) не дотримана. Нотаріальна процедура перекладу документу правочину заповідачу на мову, якою вона володіє у достатній мірі не виконана.

Позов підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати позивача слід покласти на відповідача.

Позивач при поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн (а.с.9), а також поніс витрати на проведення експертизи у розмірі 4086 грн оплачено позивачем Квитанція ПН2008892 від 29.01.2021 (а.с.172, 178).

Витрати позивача на правничу допомогу не підтверджені відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем. Так, за змістом Глави 3 Договору про надання правової (правничої) допомоги (а.с.52), обсяг та вартість наданої правової допомоги визначається згідно з додатком до цього Договору, який складається і підписується Сторонами на будь-якій стадіє виконання сторонами своїх зобов`язань. Проте, такого документу позивачем суду не подано.

Тому на відповідача слід покласти судові витрати, понесені позивачем, у загальному розмірі 4926,80 грн.

Керуючись ст.ст. 10,12, 13, 18, 81, 259, 263-265, 268,272, 273, 351,352, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений у м.Виноградів від імені ОСОБА_3 26.10.2018 року, та записаний і посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М., зареєстрований у реєстрі за №907.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , судові витрати у розмірі 4926,80 грн (чотири тисячі дев`ятсот двадцять шість гривень 80 коп).

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

ГоловуючийА. В. Кашуба