Справа № 161/2230/21 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/495/22 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в лютому 2021 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, підписав Заяву № б/н від 10.09.2011, відповідно до якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. Оскільки ОСОБА_1 були порушені зобов`язання умов кредитного договору, у нього станом на 20.01.2021 виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 29 187,53 грн, що складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 24 885,03 грн, заборгованості за простроченими відсотками 4 302,50 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 29187,53 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.09.2011 в сумі 24 885,03 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 24 885,03 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі - 1 935,38 грн судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення в частині задоволення позову. Вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що саме той Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які позивач долучив до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» і що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо збільшення кредитного ліміту, сплати неустойки (штрафу, пені) у зазначеному банку розмірі і порядку нарахування. Позивачем не розкрито поняття заборгованості за простроченим тілом кредиту та є незрозумілим чим заборгованість за простроченим тілом кредиту відрізняється від заборгованості за поточним тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 грн. При укладенні договору з банк не дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. На підтвердження розміру заборгованості банком надано три розрахунки: - за період з 18.02.2013 по 31.05.2015; - за період з 01.06.2015 по 30.09.2019; - за період з 01.10.2019 по 20.01.2021, які відрізняються по своїх складових та по принципу нарахування заборгованості. Вказує, що за період з 18.02.2013 по 09.07.2016 він отримав близько 30 850,00 грн, а повернув близько 38 340,00 грн, після чого банк в своїх розрахунках вказав, що заборгованість за наданим кредитом складає 0,00 грн. В період з 11.07.2016 по 20.01.2021 він отримав близько 40 800,00 грн, а повернув банку близько 62 600,00 грн. За весь період він повернув банку приблизно на 29 000,00 грн більше, ніж фактично отримав від банку та використав. Просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що в даному випадку при вирішенні питання про стягнення заборгованості по тілу кредиту немає правового значення той факт, чи є така заборгованість простроченою чи поточною, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач не заперечує факт підписання ним анкети-заяви, отримання кредитних карток, одержання та використання кредитних коштів. До позовної заяви позивачем додано виписку про рух коштів відповідача, яка відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є документом первинного бухгалтерського обліку, належним та допустимим доказом у справі. В виписці наявна інформація про використання кредитних коштів та часткового виконання зобов`язань позичальником. Номери кредитних карток, які видавались банком відповідачу, відповідають номерам карток, які вказані в виписці про рух грошових коштів. Є безпідставним твердження відповідача про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору. У разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вправі поставити питання про його зміну або розірвання. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином додержується принцип свободи договору. Чинне законодавство передбачає укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов в цілому. Отже, заява позичальника, а також Умови становлять єдиний договір. Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 в справі № 642/5533/15-ц та постанові від 19.09.2019 в справі № 127/7543/17. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати. В частині відмови в стягненні 4 302,50 грн заборгованості за простроченими відсотками рішення не оскаржується.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач в позовній заяві посилається на те, що 10.09.2011 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Позивачем надано суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 10.09.2011, підписану ОСОБА_1 в якій вказано: прошу надати мені перераховані нижче послуг «зарплатна картка». У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Банк також додав Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги Умови та правила надання банківських послуг, так як вони не підписані відповідачем.

З довідки банку встановлено, що ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 (дата відкриття - 18.02.2013, термін дії - 08/16); НОМЕР_2 (дата відкриття - 25.03.2016, термін дії - 03/20); НОМЕР_2 (дата відкриття - 25.03.2016, термін дії - 03/20); НОМЕР_3 (дата відкриття - 10.09.2016, термін дії - 05/20). Також з довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) встановлено старт карткового рахунку - 18.02.2013.

Тобто, доказів отримання за анкетою-заявою від 10.09.2011 ОСОБА_1 саме кредитної картки матеріали справи не містять.

За вказаними вище довідками банку першу кредитну картку ОСОБА_1 видано 18.02.2013, старт карткового рахунку - 18.02.2013, що не підтверджує її зв`язок з анкетою-заявою від 10.09.2011.

Виписка по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н станом на 21.01.2021 містить операції за наведеними вище картками, починаючи з 18.02.2013, що також не підтверджує її зв`язок з анкетою-заявою від 10.09.2011.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що на підтвердження розміру заборгованості банком надано три розрахунки: - за період з 18.02.2013 по 31.05.2015; - за період з 01.06.2015 по 30.09.2019; - за період з 01.10.2019 по 20.01.2021, які відрізняються по своїх складових та по принципу нарахування заборгованості. З розрахунків прослідковується, що заборгованість за простроченим тілом кредиту та прострочені вимоги (накопичувальним підсумком) за кредитом складали 0,00 грн. В чому різниця між заборгованістю між тілом кредиту та простроченим тілом кредиту з розрахунку не убачається.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено отримання за анкетою-заявою від 10.09.2011 ОСОБА_1 кредиту та наявності заборгованості по ньому у розмірі 24 885,03 грн.

Доказів укладення кредитного договору 10.09.2011 позивач суду не надав.

Відповідач не заперечує користування кредитними коштами, однак відсутні підстави вважати, що ці кошти були видані саме на підставі анкети-заяви від 10.09.2011, а не іншого кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідач надав виписки з рахунків з яких встановлено, що рахунок було відкрито на підставі угоди № SAMDN4193 від 18.02.2013, яка не є предметом розгляду у цій справі.

Суд першої інстанції не дослідив умови кредитного договору, не визначився з розміром заборгованості, не навів мотиви, за якими він вважає встановленим факт існування кредитної заборгованості в розмірі 24885,03 грн здійснені висновки, що ґрунтуються на недоведених обставинах, які суд вважав встановленими, доказам надана неналежна оцінка, внаслідок чого ухвалено незаконне і необґрунтоване рішення. На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити в цій справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги відповідача, за вимогами п. 13 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 1488,60 грн сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2022 року в оскаржуваній частині в цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 885,03 грн (двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять гривень 03 копійок), що складається з заборгованості в сумі 24 885,03 грн за простроченим тілом кредиту, - відмовити.

Стягнути з позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_1 1488,60 грн (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім гривень 60 копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді