Постанова

Іменем України

21 жовтня 2022 року

місто Київ

справа № 824/309/21

провадження № 61-5900ав22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

секретар судового засідання - Пасько І. В.,

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «Олайнфарм»,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛФА»,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою Акціонерного товариства «Олайнфарм» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛФА» (Україна, Київ) до Акціонерного товариства «Олайнфарм» (Латвійська Республіка, м. Олайне) про стягнення збитків, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Олайнфарм» на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року у складі судді Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Олайнфарм» (далі - АТ «Олайнфарм») звернулося до Київського апеляційного суду із заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України або Арбітражний суд) від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛФА» (далі - ТОВ «ОЛФА») до АТ «Олайнфарм» про стягнення збитків.

В обґрунтування заяви зазначило, що 18 грудня 2014 року між АТ «Олайнфарм» та ТОВ «ОЛФА» укладений договір купівлі-продажу товару № 1-2014-29/160, строк дії якого до 31 грудня 2019 року із можливістю автоматичного продовження на кожен наступний рік на таких же умовах, якщо жодна сторона письмово не повідомить іншу за 30 календарних днів до дати закінчення строку його дії про бажання розірвати договір.

Згідно із зазначеним договором усі суперечки, розбіжності чи вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у МКАС при ТПП України відповідно до його регламенту, російською мовою, у складі трьох арбітрів. До звернення в суд є обов`язковим пред`явлення претензії, відповідь на яку сторона-одержувач має дати протягом 30 календарних днів з моменту отримання.

01 квітня 2020 року на виконання доарбітражного порядку врегулювання спорів, який є обов`язковим відповідно до арбітражного застереження, ТОВ «ОЛФА» направило претензію на адресу АТ «Олайнфарм» та отримало відповідь із зазначенням про відсутність підстав для задоволення вимог претензії. У подальшому, ТОВ «ОЛФА» звернулося до МКАС при ТПП України із позовом до АТ «Олайнфарм», у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просило стягнути з відповідача штраф у розмірі 5 373 392, 32 євро, компенсацію арбітражних витрат та стягнути з відповідача суму «чистого прибутку» в розмірі 2 664 324, 22 євро.

Рішенням МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року позов ТОВ «ОЛФА» задоволено частково. Стягнуто з АТ «Олайнфарм» на користь ТОВ «ОЛФА» 113 202, 44 євро штрафу за непостачання товару, 2 865 212 євро - відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачем договору, 1 105 407, 31 грн та 4 991, 00 євро - відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку з оплатою юридичних послуг, витрат експертів та інших витрат, 16 484, 83 євро на відшкодування витрат на оплату арбітражного збору. Разом це складає 1 105 407, 31 грн та 2 999 890, 27 євро. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Арбітражний збір у сумі 28 068,77 євро віднесено на позивача.

АТ «Олайнфарм» стверджувало, що при розгляді справи Арбітражний суд припустився численних порушень, в тому числі, порушень фундаментальних принципів міжнародного арбітражного процесу, зокрема:

- порушив принцип рівного ставлення до сторін через невиконання свого обов`язку надати відповідачу можливість викладення своєї позиції стосовно експертних висновків, що надані позивачем ТОВ «ОЛФА». Крім того, повністю позбавив АТ «Олайнфарм» можливості надати пояснення щодо природи та розміру присуджених збитків, чим порушив принцип диспозитивності та змагальності сторін арбітражного процесу. Ці грубі порушення не відповідають арбітражній процедурі, погодженій сторонами, що є підставою для скасування арбітражного рішення на підставі абзацу «г» пункту 1 частини другої статті 459 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);

- МКАС при ТПП України вийшов за межі своєї компетенції при розгляді справи, а тому рішення містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, що є підставою для скасування рішення на підставі абзацу «в» пункту 1 частини другої статті 459 ЦПК України;

- рішення МКАС при ТПП України суперечить публічному порядку України, що є підставою для скасування арбітражного рішення на підставі абзацу «б» пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України. Арбітражне рішення порушує публічний порядок України через те, що було отримане шляхом обману з боку позивача арбітражного суду і відповідача щодо фінансового стану позивача, оскільки позивач не надав суду інформації про те, що ТОВ «ОЛФА» придбало за договором уступки право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-П» (далі - ТОВ «Інтеграл-П») прав вимоги на суму 158 466 758, 73 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київвисотбуд» (далі - ТОВ «Київвисотбуд»), яке 11 березня 2015 року визнано банкрутом. У зв`язку з такою оборудкою у ТОВ «ОЛФА» виникла заборгованість перед ТОВ «Інтеграл-П» 158 466 758, 73 грн. АТ «Олайнфарм» вважає, що якби суд знав про наявність зазначеної заборгованості, то це б мало істотний вплив на зміст арбітражного рішення щодо того, чи визнано дію договору продовженою на 2020 рік, і можливо б призвело до відмови у стягненні відшкодування збитків на користь позивача. Також АТ «Олайнфарм» переконано, що Арбітражний суд порушив принципи змагальності та диспозитивності.

Враховуючи наведене в заяві, АТ «Олайнфарм» просило суд скасувати рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 оку, ухвалене у складі головуючого арбітра Джина М. Бурда та арбітрів Галини Жукової та Кая Хобера у справі № 129/2020. Судові витрати покласти на ТОВ «ОЛФА».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року у задоволенні заяви АТ «Олайнфарм» про скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020 за позовом ТОВ «ОЛФА» до АТ «Олайнфарм» про стягнення збитківвідмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Олайнфарм», суд першої інстанції зробив висновок, що доводи заявника АТ «Олайнфарм» про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 459 ЦПК України і частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», для скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020 не знайшли свого підтвердження.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що порушення публічного порядку України ex officio не встановлено. Заявник не довів, що оскаржуваним рішенням Арбітражного суду порушено публічний порядок України. Обґрунтування заявника щодо порушення арбітражним рішенням публічного порядку України зводиться до незгоди з правильністю вирішення спору по суті.

Також суд першої інстанції виснував, що АТ «Олайнфарм» скористалося своїм правом надати пояснення щодо поданих ТОВ «ОЛФА» доказів, зокрема, щодо експертного висновку ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі». Серед підстав скасування арбітражного рішення така підстава його скасування, як порушення порядку подання доказів Арбітражному суду, не згадується.

Суд першої інстанції наголошував на тому, що оскільки 25 серпня 2020 року АТ «Олайнфарм» подало до Арбітражного суду відповідь на заяву про збільшення позовних вимог, за змістом якої АТ «Олайнфарм» не висловлювало будь-яких зауважень чи заперечень щодо порушення доарбітражного порядку вирішення спору, а також компетенції Арбітражного суду розглядати збільшені позовні вимоги, тому посилання АТ «Олайнфарм» на порушення доарбітражного порядку вирішення спору як на підставу для скасування арбітражного рішення є необґрунтованим.

Суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «ОЛФА» не було зобов`язано повторно звертатися до АТ «Олайнфарм» із претензією з викладом уточнених позовних вимог, оскільки справа вже перебувала у провадженні Арбітражного суду й ТОВ «ОЛФА» скористалося своїм правом і подало заяву про збільшення (уточнення) позовних вимог безпосередньо до Арбітражного суду.

Відмовляючи у задоволенні поданої заяви, суд першої інстанції визначив, що оскільки загальний розмір позовних вимог, пред`явлених ТОВ «ОЛФА», складав 8 037 716, 54 євро, тому доводи заявника про порушення Арбітражним судом принципу диспозитивності при вирішенні арбітражного спору та стягнення суми відшкодування збитків у розмірі 2 865 212 євро, тоді як позивач пред`явив вимоги в розмірі 2 664 324, 22 євро, є безпідставними.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2022 року АТ «Олайнфарм» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви про скасуваннярішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що суд першої інстанції:

- не надав належної оцінки тому, що АТ «Олайнфарм» було позбавлено можливості надати ґрунтовні пояснення щодо експертних висновків, підготовлених ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі» за наслідками проведення економічного дослідження діяльності ТОВ «ОЛФА», оскільки позивач не долучив до висновку як додатки документи, на яких він ґрунтуються;

- не звернув увагу на те, що Арбітражний суд відхилив вимоги ТОВ «ОЛФА» про відшкодування збитків у розмірі 2 664 324, 22 євро у виді недоотриманого прибутку, який втрачений в цілому як бізнесом у 2022 році, та за власною ініціативою визначив тип та розмір збитків позивача (2 865 212, 00 євро), що перевищує суму збитків, яку просило стягнути ТОВ «ОЛФА»;

- дійшов помилкового висновку про реалізацію АТ «Олайнфарм» свого права на подання пояснень з оцінкою експертного висновку, складеного ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі», до Арбітражного суду;

- неправильно витлумачив зміст такої підстави для скасування рішення арбітражного суду як порушення процедури та не врахував, що саме подання доказів є частиною арбітражної процедури;

- не врахував, що АТ «Олайнфарм» не мало можливості звернутися до національного суду з проханням про сприяння в отриманні доказів для розгляду справи в Арбітражному суді;

- не врахував, що право на звернення з клопотанням про призначення експерта Арбітражним судом не вливає на те, що в контексті експертних висновків, підготовлених ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі», АТ «Олайнфарм» було позбавлено права надати свої пояснення у повній мірі;

- надто вузько витлумачив поняття публічного порядку та не врахував, що публічний порядок також складається із базових принципів справедливості та моралі;

- не звернув увагу на те, що ТОВ «ОЛФА» ввело в оману склад Арбітражного суду стосовно фактів та обставин, що мали важливе або вирішальне значення для висновків, досягнутих у рішенні МКАС при ТПП України, зокрема щодо наявності кредиторської заборгованості перед ТОВ «Інтеграл-П», а тому є підстави для скасування рішення міжнародного арбітражу;

- не врахував, що ТОВ «ОЛФА» не направило в порядку доарбітражного врегулювання АТ «Олайнфарм» обов`язкову претензію, яка мала відповідати остаточно сформульованим позовним вимогам в арбітражній справі № 129/2020, чим порушив вимоги арбітражного застереження (пункт 5.3 договору);

- не надав належної оцінки доводам заявника щодо виходу Арбітражним судом за межі своєї компетенції та розгляду позовних вимог, стосовно яких позивач в порушення арбітражної угоди не дотримався арбітражного порядку врегулювання спору;

- не врахував, що Арбітражний суд не дав відповідну оцінку заяві АТ «Олайнфарм» про те, що у арбітражу немає компетенції на розгляд спору між сторонами, не навів у рішенні оцінки цієї заяви, не вирішив питання своєї компетенції, чим порушив правила частини третьої статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

У серпні 2022 року ТОВ «ОЛФА» подало відзив на апеляційну скаргу АТ «Олайнфарм», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року залишити без змін.

У відзиві ТОВ «ОЛФА» зазначає, що частково доводи АТ «Олайнфарм» зводяться до незгоди із оскаржуваним рішенням МКАС при ТПП України по суті спору (зокрема, стосовно розрахунку та розміру збитків, а також щодо порушення публічного порядку через недостовірність поданих ТОВ «ОЛФА» доказів). Водночас питання, які були предметом доказування під час розгляду арбітражної справи (в тому числі про спосіб розрахунку збитків та їх розмір, а також питання достовірності, повноти та достатності отриманих Арбітражним судом доказів), є питаннями матеріального права та оцінки доказів, які вирішені Арбітражним судом і які державні суди не мають повноважень переглядати.

Також ТОВ «ОЛФА» переконане, що Арбітражний суд мав абсолютне право самостійно визначати достатність та допустимість доказів за власним переконанням в арбітражній справі. Серед підстав для скасування арбітражного рішення не зазначена така підстава його скасування як неподання доказів стороною або порушення порядку подання доказів Арбітражному суду.

ТОВ «ОЛФА» переконане, що АТ «Олайнфарм» повністю скористалося можливістю викласти свою позицію з приводу усіх питань, що були предметом розгляду в арбітражній справі. Зокрема АТ «Олайнфарм» надало арбітражному суду висновок експерта Федосеєнка М. А., поданий на спростування висновків, складених експертами ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі». У Додатку 2 до висновку експерта Федосеєнка М. А. під назвою «Коментарі до Висновків Крестон» міститься детальний аналіз вибіркових положень висновків Крестон, які, на думку АТ «Олайнфарм», мають значення для викладу правової позиції. АТ «Олайнфарм» мало можливість допитувати експерта Крестон у присутності арбітражного суду, ставити свої питання та коментувати надані експертом відповіді як усно під час слухання, так і в поясненнях за результатом слухання.

ТОВ «ОЛФА» наполягає на безпідставності доводів АТ «Олайнфарм» про порушення порядку доарбітражного врегулювання спору щодо поданої заяви про збільшення позовних вимог до МКАС при ТПП України, з огляду на те, що відповідно до частини першої статті 51 Регламенту МКАС при ТПП України передбачено, що під час арбітражного розгляду до закінчення слухання справи без необґрунтованої затримки: позивач може змінити та/або доповнити свої позовні вимоги за умови, що таким чином змінені та/або доповнена вимога, як і раніше, охоплюється арбітражною угодою сторін, а також відмовитися від заявленого позову повністю або частково. Отже, на думку ТОВ «ОЛФА», наведене положення не передбачає необхідності проведення додаткового доарбітражного врегулювання у зв`язку зі зміною позовних вимог.

Також ТОВ «ОЛФА» вважає, що Арбітражний суд не вийшов за межі позовних вимог, стягнувши іншу суму збитків, ніж було заявлено у позовних вимогах; стягнута сума відшкодування збитків у будь-якому випадку не виходить за суму фактично понесених ТОВ «ОЛФА» збитків, а тим більше позовних вимог загалом, сума яких складала 8 037 716, 54 євро.

У вересні 2022 року АТ «Олайнфарм» подало до Верховного Суду відповідь на відзив ТОВ «ОЛФА», в якому висловило незгоду з доводами, зазначеними у відзиві, та підтвердило свої вимоги про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року.

АТ «Олайнфарм» переконане, що, вирішуючи спір по суті та стягуючи суму відшкодування з АТ «Олайнфарм», Арбітражний суд допустив порушення загального принципу судочинства - диспозитивності та вийшов за межі позовних вимог ТОВ «ОЛФА», присудивши суму стягнення 2 865 212, 00 євро, проте позивач у своїй заяві просив стягнути лише 2 664 324, 22 євро.

Також АТ «Олайнфарм» вказувало на те, що Арбітражний суд, стягнувши суму відшкодування збитків, які ТОВ «ОЛФА» не заявляло і щодо яких не подавало докази, а також застосувавши у своєму рішенні метод обрахунку збитків, який АТ «Олайнфарм» не могло розумно очікувати, позбавив заявника будь-якої можливості викласти свою позицію щодо належності відшкодування такого типу збитків та обґрунтованості їх розміру.

Водночас Арбітражний суд не вжив потрібних заходів для забезпечення того, щоб у сторін були однакові можливості для викладу своїх позиції стосовно визначених позивачем збитків.

Також АТ «Олайнфарм» переконане, що під час вирішення спору Арбітражний суд вийшов за межі своєї компетенції, прийнявши до розгляду збільшенні позовні вимоги, при тому, що позивачем в порушення пункту 5.3 договору від 18 грудня 2014 року № 1-2014-29/160 передбачено процедуру обов`язкового направлення претензії та надання іншою стороною протягом 30 днів відповіді на таку претензію.

У жовтні 2022 року АТ «Олайнфарм» подало до Верховного Суду додаткові пояснення, в яких схематично відобразило перелік підстав для скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020.

У судовому засіданні представник АТ «Олайнфарм» - адвокат Альошин О. Ю. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги. Відповідаючи на питання щодо наявності у державного суду повноважень оцінювати наявність компетенції Арбітражного суду для вирішення конкретного спору, поклався на розсуд суду з огляду на те, що вважає це питання доктринальним.

У судовому засіданні представник ТОВ «ОЛФА» - адвокат Стеценко А. В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. У своїх поясненнях вказував на те, що компетенція національних судів при вирішенні питання про скасування рішення Арбітражного суду є обмеженою, таке рішення не може піддаватися ревізії національним судом.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Олайнфарм» на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Олайнфарм» залишено без руху для надання належно оформленого документу, що підтверджує повноваження представника у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2022 року, після усунення недоліків апеляційної скарги заявником, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ «Олайнфарм» на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року; витребувано із Київського апеляційного суду справу № 824/309/21; надано учасникам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

28 липня 2022 року матеріали справи № 824/309/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року закінчено підготовчі дії у справі за заявою АТ «Олайнфарм» про скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020. Справу № 824/309/21 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Сторонам та їх представникам засобами поштового зв`язку направлено судові повістки-повідомлення про дату, час та місце розгляду справи № 824/309/21, які вони отримали у встановленому законом порядку.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 24 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Зазначене кореспондується із положенням частини другої статті 351 ЦПК України, якою врегульовано перелік судів апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, вивчивши матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 18 грудня 2014 року АТ «Олайнфарм» та ТОВ «ОЛФА» уклали договір купівлі-продажу товару № 1-2014-29/160, відповідно до умов якого АТ «Олайнфарм» (продавець за договором) здійснювало продаж і постачання на адресу ТОВ «ОЛФА» (покупець за договором) лікарських засобів (препаратів), виробів медичного призначення та біологічно активних добавок, а ТОВ «ОЛФА» зобов`язувалося оплачувати товар відповідно до умов договору. Номенклатура та ціни товару визначалися сторонами щорічно шляхом затвердження специфікацій на відповідний рік.

Строк дії договору встановлено сторонами до 31 грудня 2019 року із можливістю автоматичного продовження на кожен наступний рік на таких же умовах, якщо жодна зі сторін письмово не повідомить іншу за 30 календарних днів до дати закінчення строку його дії про бажання розірвати договір.

Згідно з пунктом 5.3 договору усі суперечки, розбіжності чи вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у МКАС при ТПП України відповідно до його регламенту, російською мовою, у складі трьох арбітрів. До звернення до суду є обов`язковим пред`явлення претензії, відповідь на яку сторона-одержувач має дати протягом 30 календарних днів з моменту отримання.

Наприкінці 2019 року у зв`язку із тим, що строк договору добігав кінця, АТ «Олайнфарм» повідомило ТОВ «ОЛФА» про своє небажання продовжувати договір на наступний рік на тих самих умовах, а подальша співпраця можлива лише на умовах повної передплати замовленого товару або надання банківської гарантії, яка б забезпечувала виконання ТОВ «ОЛФА» своїх зобов`язань з оплати товару. Сторони тривалий час перебували в процесі переговорів щодо умов співпраці на 2020 рік, проте не змогли досягти взаємоприйнятих домовленостей.

Через недосягнення домовленості про умови співпраці на 2020 рік АТ «Олайнфарм» вважало, що договір припинив свою дію, проте ТОВ «ОЛФА» в січні-лютому 2020 року направило замовлення на поставку товару. АТ «Олайнфарм» не прийняло зазначені замовлення до виконання у зв`язку із відсутністю діючих договірних відносин між сторонами та погодженої специфікації.

01 квітня 2020 року на виконання доарбітражного порядку врегулювання спорів, який є обов`язковим відповідно до арбітражного застереження, ТОВ «ОЛФА» направило претензію на адресу АТ «Олайнфарм» з такими вимогами: здійснити постачання товару згідно із замовленнями, виконавши свої зобов`язання за договором в натурі; сплатити 1 984 224, 72 євро штрафу; компенсувати збитки, заподіяні непостачанням товару відповідно до замовлення, а саме: відшкодувати упущену вигоду в розмірі щонайменше 513 232, 32 євро та операційні витрати в розмірі щонайменше 234 473, 71 євро.

Також зазначало, що залишає за собою право уточнити та/або доповнити зазначений перелік вимог до АТ «Олайнфарм».

У своїй відповіді на претензію АТ «Олайнфарм» зазначило про невстановлення підстав для задоволення вимог ТОВ «ОЛФА».

26 травня 2020 року ТОВ «ОЛФА» звернулося до МКАС при ТПП України із позовом до АТ «Олайнфарм», у якому просило стягнути із АТ «Олайнфарм» штраф за порушення строків поставки товару в розмірі 5 373 392, 32 євро, а також арбітражні витрати.

02 липня 2022 року ТОВ «ОЛФА» подало до МКАС при ТПП України заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою на доповнення до вимог про сплату штрафу у розмірі 5 373 392, 32 євро і арбітражних витрат, ТОВ «ОЛФА» також вимагало стягнути з АТ «Олайнфарм» відшкодування збитків у розмірі 2 664 324, 22 євро (чистий прибуток у результаті припинення бізнес діяльності, який не отримано у 2020 році).

Рішенням МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020 позов ТОВ «ОЛФА» задоволено частково. Стягнуто з АТ «Олайнфарм» на користь ТОВ «ОЛФА» 113 202, 44 євро - штрафу за нездійснене постачання товару, 2 865 212 євро - відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачем договору, 1 105 407, 31 грн та 4 991, 00 євро - відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку з оплатою юридичних послуг, витрат експертів та інших витрат, 16 484, 83 євро - на відшкодування витрат на оплату арбітражного збору. Разом це складало 1 105 407, 31 грн та 2 999 890, 27 євро. У задоволенні інших вимог відмовлено. Арбітражний збір у сумі 28 068, 77 євро віднесено на позивача.

У грудні 2021 року АТ «Олайнфарм» звернулося до Київського апеляційного суду із заявою про скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020 з підстав, визначених абзацами «в», «г» пункту 1, абзацом «б» пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України та у частині другій статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Олайнфарм», суд першої інстанції зробив висновок, що доводи заявника АТ «Олайнфарм» про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 459 ЦПК України і частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», для скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі №129/2020 не підтвердилися.

Верховний Суд повністю не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 454 ЦПК України сторони мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу. Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оспорено в порядку, передбаченому цим розділом, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Частиною першою статті 459 ЦПК України передбачено, що рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до частини другої статті 459 ЦПК України, яка узгоджується із частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо:

1) сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або

б) її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або

2) суд визначить, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічні підстави для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражного суду передбачено у частині другій статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Згідно із статтею 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що перелік підстав для скасування рішення Арбітражного суду є вичерпним.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про скасування рішення МКАС при ТПП України, заявник визначив, що оскаржуване рішення Арбітражного суду підлягає скасуванню з таких підстав:

- арбітражна процедура не відповідала угоді сторін та/або закону, що до неї застосовується (підпункт «г» пункту 1 частини другої статті 459 ЦПК України);

- Арбітражний суд вийшов за межі своєї компетенції, через що арбітражне рішення містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди (підпункт «в» пункту 1 частини другої статті 459 ЦПК України);

- арбітражне рішення суперечить публічному порядку України (підпункт «б» пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України).

На таких порушеннях заявник наполягає і в апеляційній скарзі, вважаючи, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки про неіснування підстав для скасування рішення Арбітражного суду.

В оцінці наявності наведених заявником підстав для скасування рішення МКАС при ТПП України Верховний Суд врахував таке.

1. Щодо компетенції Арбітражного суду

1.1. Оцінка доводів АТ «Олайнфарм» про недотримання ТОВ «ОЛФА» порядку доарбітражного врегулювання спору

У апеляційні скарзі АТ «Олайнфарм» зазначило те, що суд першої інстанції не врахував того, що ТОВ «ОЛФА» не направило йому в порядку доарбітражного врегулювання обов`язкову претензію, яка мала відповідати остаточно сформульованим позовним вимогам в арбітражній справі № 129/2020, чим порушило вимоги арбітражного застереження (пункт 5.3 договору).

Так, пунктом 5.3 договору купівлі-продажу товару від 18 грудня 2014 року

№ 1-2014-29/160 передбачено, що всі спори, які виникають за цим договором, підлягають вирішенню в МКАС при ТПП України відповідно до його Регламенту, російською мовою, у складі трьох арбітрів. До звернення до суду є обов`язковим пред`явлення претензії, відповідь на яку сторона - отримувач повинна надати протягом 30 календарних днів з моменту отримання [такої претензії].

Відповідно до матеріалів справи 01 квітня 2020 року ТОВ «ОЛФА» направило АТ «Олайнфарм» претензію, відповідно до змісту якої сформулювало свої вимоги на підставі укладеного договору купівлі-продажу товару від 18 грудня 2014 року

№ 1-2014-29/160.

26 травня 2020 року (після відмови АТ «Олайнфарм» у задоволенні згаданої претензії) ТОВ «ОЛФА» ініціювало розгляд справи в МКАС при ТПП України, подавши відповідну позовну заяву.

У претензії та у позовній заяві ТОВ «ОЛФА» зазначило, що залишає за собою право надати точний розрахунок збитків.

У статті 51 Регламенту МКАС при ТПП України визначено, що під час арбітражного розгляду до завершення слухання справи без невиправданої затримки позивач вправі: змінити та/або доповнити свої позовні вимоги за умови, що таким чином змінені та/або доповнені вимоги як і раніше охоплюються арбітражною угодою сторін, а також відмовитися від заявленого позову повністю або частково. У разі збільшення розміру та/або доповнення позовних вимог позивач зобов`язаний сплатити додаткову суму на покриття арбітражного збору, виходячи зі збільшеного розміру позовних вимог та/або їхнього доповнення. При невиконанні цього положення заява про збільшення розміру або доповнення позовних вимог залишається без розгляду.

02 липня 2022 року ТОВ «ОЛФА» подало до МКАС при ТПП України заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою, на доповнення до раніше поданих вимог про сплату штрафу у розмірі 5 373 392, 32 євро і арбітражних витрат, ТОВ «ОЛФА» також вимагало стягнути з АТ «Олайнфарм» суму відшкодування завданих позивачу збитків у розмірі 2 664 324, 22 євро (чистий прибуток у результаті припинення бізнес-діяльності, який не отримано у 2020 році).

Заявник не погодився з компетенцією Арбітражного суду на розгляд заяви ТОВ «ОЛФА» про збільшення позовних вимог з тих підстав, що позивач не дотримався порядку досудового врегулювання спору, не направив претензії відповідачу з такими вимогами.

Арбітражний суд вважав пропущеними строки для подання таких заперечень, а тому не розглядав їх по суті.

Питання про компетенцію МКАС при ТПП України у конкретній справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір, що врегульовано статтею 5 Регламенту МКАС при ТПП України. Така заява про неналежність МКАС при ТПП України компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень проти позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначенні арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що МКАС при ТПП України перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене на обговорення під час арбітражного розгляду. Склад Арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою.

Аналогічні за змістом положення містяться й у частині другій статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 5 Регламенту МКАС при ТПП України та частини третьої статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», розглядаючи заяву про відсутність компетенції, Арбітражний суд аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів. Склад Арбітражного суду має право винести постанову щодо заяви, зазначеної у частині другій цієї статті, або як з питання попереднього характеру, або у рішенні щодо суті спору. Якщо склад Арбітражного суду винесе постанову про наявність компетенції МКАС при ТПП України як з питання попереднього характеру, будь-яка сторона може протягом 30 днів після отримання цієї постанови оскаржити її шляхом звернення із заявою про її скасування до Київського апеляційного суду, рішення якого з цього питання не підлягає оскарженню.

Верховний Суд дійшов переконання, що, прийнявши заяву про збільшення позовних вимог, Арбітражний суд повинен був, діючи справедливо стосовно обох сторін, надати можливість і відповідачу реалізувати його процесуальні права подати свої заперечення щодо розгляду арбітражем таких збільшених позовних вимог.

Усупереч приписам частин третьої-п`ятої статті 5 Регламенту МКАС при ТПП України та частини третьої статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» Арбітражний суд відповідним чином не відреагував на цю заяву АТ «Олайнфарм» та не вирішив питання щодо власної компетенції, що є істотним недоліком як самого арбітражного розгляду, так і постановленого за його результатами рішення.

Відповідач у арбітражному провадженні за першої можливості оголосив про свої заперечення з приводу юрисдикції Арбітражного суду, тому невирішення арбітражем цього питання у зв`язку з пропуском строку заявлення таких заперечень є проявом надмірного формалізму, що поставило під сумнів компетенцію цього арбітражу на вирішення спору між сторонами і в цілому ґрунтовність результатів такого арбітражного провадження.

Таке порушення доводить факт порушення арбітражної процедури під час вирішення цього спору.

1.2. Оцінка обов`язку Арбітражного суду вирішити питання юрисдикційності спору

Верховний Суд визначає недоліком арбітражного провадження те, що Арбітражний суд не вирішив питання юрисдикційності спору в цілому.

Не вдаючись до оцінки змісту арбітражного рішення, ex officio Верховний Суд має з`ясувати, чи охоплював укладений між сторонами договір ті відносини, з приводу яких у 2020 році між ними виник спір, а відповідно і те, чи поширюються на такі спірні відносини арбітражні застереження.

У цьому питанні варто враховувати, що позов ТОВ «ОЛФА» стосувався невиконання відповідачем своїх договірних, як встановив Арбітражний суд, зобов`язань у 2020 році.

Позивач переконував Арбітражний суд, що договір, який сторони уклали 18 грудня 2014 року, автоматично продовжив свою дію на один рік - 2020 рік.

Відповідач заперечував у суді факт пролонгації цього договору на 2020 рік. Його доводи досить ґрунтовно спиралися на факт існування листа АТ «Олайнфарм», надісланого та отриманого ТОВ «ОЛФА» наприкінці 2019 року. У цьому листі постачальник не погоджувався продовжувати договір на 2020 рік на умовах попередньо укладеного договору. У листі постачальник однозначно і беззаперечно погоджувався продовжити ділові відносини з ТОВ «ОЛФА» з іншими умовами оплати за товар - на умовах передоплати або за умови надання (попереднього) відповідної банківської гарантії.

Враховуючи, що умови про оплату товару є надзвичайно важливими для такого роду договорів, тому така заява постачальника товару означала фактичну незгоду сторони договору на автоматичне продовження такого договору з незміненими умовами.

Тож постачальник цілком підставно вважав себе не обтяженим у 2020 році умовами договору, дія якого сплинула наприкінці 2019 року.

Аналізуючи подальшу ділову поведінку АТ «Олайнфарм» у ділових стосунках з ТОВ «ОЛФА» у 2020 році, Верховний Суд визнає її несуперечливою та послідовною. Так, маючи велику за розмірами заборгованість з боку ТОВ «ОЛФА» за поставлений до 2020 року товар, повідомивши про можливість продовжити ділові стосунки надалі з кардинально іншими умовами оплати, АТ «Олайнфарм», не вважаючи себе зв`язаним договірними зобов`язаннями з ТОВ «ОЛФА», не приймало до виконання запити позивача на постачання товару у 2020 році.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що арбітражний розгляд розцінюється як продовження і реалізація волі сторін, втіленої у відповідному договорі. Тож без сформованої і втіленої волі сторін не може бути і арбітражного провадження. Відповідно за усіма обставинами спірних відносин Арбітражний суд був зобов`язаний вирішити питання власної компетенції для розв`язання згаданого спору.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статті 4 Регламенту МКАС при ТПП України арбітражний суд приймає до розгляду спори за наявності письмової угоди між сторонами про передачу йому на вирішення всіх або визначених спорів, які виникли або можуть виникнути між сторонами у зв`язку із будь-якими конкретними правовідносинами незалежно від того, мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в договорі або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається у письмовій формі. Угода вважається укладеною у письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, яка міститься у них, доступна для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу, факсу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, а також шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, у яких одна із сторін стверджує про наявність арбітражної угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання у договорі на документ, який містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що договір укладено у письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною договору.

Арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо вирішення спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який відноситься до обсягу арбітражного угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в іншому, ніж це передбачено арбітражною угодою, суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав на використання судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним на вирішення спору за умови відсутності укладеної між сторонами подібної арбітражної угоди.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та принципу «competence-competence» Арбітражний суд може сам ухвалити постанову про свою компетенцію, зокрема щодо будь-яких заперечень, наявності або дійсності арбітражної угоди. З цією метою арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно тлумачитися як угода, що не залежить від інших умов договору. Винесення судом рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження.

Верховний Суд, не вдаючись в оцінку змісту постановленого Арбітражним судом рішення, переконаний, що за усіма встановленими у арбітражному провадженні обставинами відповідач заперечував компетенцію МКАС при ТПП України на розгляд та вирішення цього спору. Це зобов`язувало Арбітражний суд, виходячи з принципу «competence-competence», самостійно вирішити це процедурне питання, надавши можливість оскаржити таке рішення у встановленому порядку до Київського апеляційного суду.

Наведених правил Арбітражний суд не дотримався, не навів висновків про наявність компетенції на вирішення спору ані в процесуальних ухвалах, ані в оскаржуваному арбітражному рішенні, що підтверджує допущене під час розгляду цього спору порушення арбітражної процедури МКАС при ТПП України.

2. Щодо інших порушень арбітражної процедури

У апеляційній скарзі АТ «Олайнфарм» зазначає, що оскаржуване рішення Арбітражного суду ґрунтується на наданих позивачем експертних висновках, виготовлених ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі», про розмір завданих збитків, які виникли у зв`язку із припиненням поставок товару за договором у 2020 році. Для цілей експертного дослідження і підготовки експертних висновків експерти ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі» вивчали та аналізували, зокрема, документи, інформацію, надані ТОВ «ОЛФА» експертам: копію основної бази даних бухгалтерського обліку компанії, в якій відображені дані бухгалтерського обліку ТОВ «ОЛФА»; договори ТОВ «ОЛФА» з контрагентами; «розшифровки», надані експертам керівництвом ТОВ «ОЛФА» стосовно товарів, реалізованих ТОВ «ОЛФА» гуртом та в роздріб, включаючи товари, отримані ТОВ «ОЛФА» на підставі договору; письмові пояснення та аналітичні дані керівництва ТОВ «ОЛФА». Жодного з документів, на аналізі яких ґрунтується висновок ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі», позивачем не було долучено як додатки до зазначеного висновку й згадані документи також були приєднані до матеріалів справи. У зв`язку із наведеними обставинами, АТ «Олайнфарм» цілком обґрунтовано заявило, що воно було позбавлено можливості надати свої пояснення по суті справи.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» до сторін повинно бути рівне ставлення, і кожній стороні повинні бути надані всі можливості для викладу своєї позиції.

Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» за умови дотримання положень цього Закону сторони можуть на свій розсуд домовитися про процедуру розгляду справи третейським судом. В разі відсутності такої угоди третейський суд може з дотриманням положень цього Закону вести арбітражний розгляд так, як він вважає належним. Повноваження, надані третейському суду, включають повноваження на визначення допустимості, належності, істотності та значущості будь-якого доказу.

Згідно зі статтею 52 Регламенту МКАС при ТПП України кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Будь-яка зі сторін надає всі наявні у її розпорядженні документи та/або інші докази, на які вона посилається, включаючи офіційні документи та документи з відкритих джерел, за винятком документів, вже поданих іншою стороною. Склад Арбітражного суду або сторона за згодою складу Арбітражного суду можуть звернутися до компетентного суду з проханням про сприяння у витребуванні доказів чи про допит свідка. Оцінка доказів здійснюється арбітрами за їхнім внутрішнім переконанням. Склад Арбітражного суду визначає допустимість, належність, достовірність та значимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для складу Арбітражного суду заздалегідь встановленої сили. Склад Арбітражного суду може не взяти до уваги запропоновані йому сторонами документи, якщо визнає, що вони не мають доказової сили або не стосуються справи, або відмовитися приймати докази, які подані із запізненням, якщо констатує, що сторона не подала їх раніше без поважних причин і їх прийняття істотно затягне розгляд справи. Неподання будь-якою стороною документів та/або інших доказів не перешкоджає складу Арбітражного суду продовжити арбітражний розгляд і винести рішення щодо суті спору на підставі наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції встановив, що АТ «Олайнфарм» брало участь у розгляді справи № 129/2020 в Арбітражному суді, надавало свої пояснення по суті спору та відстоювало свою позицію. Зокрема, заявник як сторона у арбітражному спорі, вважаючи надані ТОВ «ОЛФА» докази - експертний висновок ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі» - неналежними, скористалася своїм правом на його спростування, надавши експертний висновок Київської школи економіки, виконаний Федосеєнком М. А. (а. с. 192 -239, т. 3). Тобто АТ «Олайнфарм» скористалося своїм правом надати пояснення щодо поданих ТОВ «ОЛФА» доказів, зокрема, щодо експертного висновку ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі».

Водночас, варто враховувати, що заявник цілком обґрунтовано наполягає на тому, що він був позбавлений можливості спростувати доводи стягувача, надані ним експертні висновки, оскільки стягувач не надав документів, на підставі яких зроблені такі висновки експерта, що унеможливило піддати повній ревізії ці висновки експерта стороною боржника (зокрема шляхом звернення до іншого експерта для проведення аналогічної експертизи). Арбітражний суд не сприяв стороні в отриманні таких доказів та реалізації нею права та відповідного обов`язку на спростування позиції стягувача у справі, всупереч правилам частини п`ятої статті 52 Регламенту МКАС при ТПП України не вжив заходів щодо витребування відповідних доказів у стягувача.

Відповідно до пункту 34 арбітражного рішення 21 грудня 2020 року відповідач направив складу Арбітражного суду копію листа позивачу, в якому він просив у позивача копії первинних документів та інформацію, на які посилався експерт позивача з економічного аналіз у висновку ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі» (далі - Висновок Крестон).

31 грудня 2020 року відповідач надіслав складу Арбітражного суду копію відповіді позивача на запит про надання документів від 21 грудня 2020 року. У своїй відповіді позивач відмовив відповідачу у наданні запитуваних документів, пояснюючи це тим, що: (1) всі вихідні дані, на яких ґрунтується Висновок Крестон, були вже надані як додатки до Висновку Крестон; (2) запит відповідача було подано із суттєвою необґрунтованою затримкою; (3) надання запитуваної інформації є надмірно обтяжливим; (4) надання відповідачу доступу до фактично всіх первинних документів і даних бухгалтерського обліку є неможливим з міркувань захисту комерційної конфіденційності цієї інформації (пункт 36 арбітражного рішення).

15 січня 2021 року відповідач направив складу Арбітражного суду заяву щодо неприпустимості експертного Висновку Крестон, поданого позивачем, в якій відповідач клопотав про неприпустимість цього висновку, оскільки позивач не надав відповідачу документів, на які посилаються експерти. На переконання відповідача, відмова позивача у наданні документів, що запитуються, позбавляє Висновок Крестон доказового значення згідно з положеннями частини другої статті 11 Регламенту МКАС при ТПП України та частини третьої статті 24 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (пункт 37 арбітражного рішення).

05 лютого 2021 року склад Арбітражного суду постановив Ухвалу № 12, якою вирішив відмовити відповідачу у виключенні висновку ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі» з числа доказів у зв`язку з тим, що Регламент МКАС не визначає право сторони запитати документи у протилежної сторони, у зв`язку з невиправданою затримкою такого запиту відповідачем, а також на підставі того, що відмова у наданні документів не є підставою для рішення про допустимість наданого стороною доказу (пункт 47 арбітражного рішення).

Наведене свідчить про порушення Арбітражним судом принципу рівного ставлення до сторін, закріпленого у статті 18 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», що призвело до унеможливлення повного викладу заявником своєї позиції у спорі та як, наслідок, до порушення арбітражної процедури Арбітражним судом.

3. Оцінка порушення публічного порядку України

Заперечуючи проти оскаржуваного рішення Арбітражного суду, заявник вважав, що його зміст порушує публічний порядок України.

Під публічним порядком розуміють правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканності й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Порушення публічного порядку може стосуватися основоположних принципів як матеріального, так і процесуального права.

Як порушення процесуального публічного порядку потрібно розуміти ті основоположні процесуальні порушення, допущені арбітражним судом, які є підставою для його скасування відповідно до пункту 1 частини другої статті 459 ЦПК України. Такі підстави для скасування рішення арбітражного суду можуть бути застосовані у тому разі, якщо сторона, яка подала заяву про скасування арбітражного рішення, обґрунтовує таку заяву цими доводами.

Натомість підстави для скасування рішення арбітражного суду відповідно до пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України підлягають перевірці судом ex officio.

Категорія публічного порядку застосовується не лише задля того, щоб захистити державу від таких іноземних арбітражних рішень, що порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя у країні визнання та виконання таких рішень. Очевидне неправильне застосування арбітражним судом фундаментальних норм національного матеріального права чи грубе порушення норм процесуального права також може призвести до порушення публічного порядку України та підлягає оцінці національним судом під час оскарження в ньому рішення комерційного арбітражу, розташованого у тій самій країні.

Відповідно рішення МКАС при ТПП України також підлягають оцінці судом на предмет дотримання публічного порядку України.

У таких висновках Верховний Суд виходить з того, що публічний порядок України може бути порушено рішенням МКАС при ТПП України, під час постановлення якого істотно та очевидно порушено право на судовий захист. До таких порушень належать невідповідність рішення арбітражу виключній компетенції державного суду на вирішення такого спору або якщо існує рішення національного суду у спорі між тими ж сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав, що і спір, який розглядається Арбітражним судом.

Порушення публічного порядку матиме місце також у тих випадках, коли рішенням арбітражного суду порушено:

1. Засадничі, фундаментальні принципи (засади) українського права, у першу чергу конституційні, основи правопорядку в Україні, а також основні засади цивільного права.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення;

2. Загальноприйняті принципи моралі, законні інтереси осіб, суспільства та держави;

3. Основоположні принципи та норми міжнародного права, у тому числі міжнародно-правові стандарти прав людини.

3.1. Щодо порушення засадничих принципів процесуального права, які є частиною публічного порядку України

На обґрунтування доводів про порушення публічного порядку України заявник, зокрема посилався на те, що Арбітражний суд допустив порушення засадничих принципів процесуального права, які є частиною публічного порядку України, а саме принципів диспозитивності та змагальності судового процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Олайнфарм», Київський апеляційний суд як суд першої інстанції зокрема виходив із того, що заявник не надав суду доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням Арбітражного суду порушено публічний порядок України. Обґрунтування заявника щодо порушення арбітражним рішенням публічного порядку України зводиться до незгоди з правильністю вирішення спору по суті.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 36 Регламенту МКАС при ТПП України арбітражний розгляд здійснюється на засадах диспозитивності, змагальності та рівності сторін. До сторін має бути рівне ставлення, і кожній стороні мають бути надані усі можливості для викладення своєї позиції.

Зміст принципу диспозитивності у судовому процесі в Україні розуміється таким чином, що суд повинен розглядати судові справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до процесуального закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених процесуальним законом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України, частина перша статті 14 ГПК України).

Іншим засадничим принципом судового процесу в Україні є принцип змагальності. За змістом цього принципу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених процесуальним законом (частина третя статті 12 ЦПК України, частина третя статті 13 ГПК України).

Виходячи з наведеного, принциповим для будь-якого судового процесу в Україні, розпочатого за зверненням приватної особи до суду, є те, що такий ініційований учасником спір повинен вирішуватися, виходячи з визначених виключно позивачем предмета та підстав позову. Суд з власної ініціативи не має повноважень змінювати, доповнювати або скасовувати ті підстави та/або предмет позову, на яких наполягав позивач під час звернення до суду.

Такі основні засади як елемент публічного порядку України поширюються й на діяльність Арбітражного суду.

Відповідно до матеріалів справи 26 травня 2020 року ТОВ «ОЛФА» звернулося до МКАС при ТПП України із позовом, у якому просило:

- стягнути з АТ «Олайнфарм» на свою користь передбачений пунктом 3.5 договору № 1-2014-29/160 штраф за порушення строків постачання в розмірі 0, 5 % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення: для замовлення № 1 - в розмірі 324 801, 84 євро, для замовлення № 2 - в розмірі 554 961, 76 євро, для замовлення № 3 - в розмірі 4 493 628, 72 євро, що разом становить 5 373 392, 32 євро;

- стягнути з АТ «Олайнфарм» на користь ТОВ «ОЛФА» арбітражний збір та витрати, пов`язані з цим арбітражним розглядом.

Також ТОВ «ОЛФА» заявило, що порушення договору купівлі-продажу

товару № 1-2014-29/160 АТ «Олайнфарм» викликало зупинку практично всієї діяльності позивача, внаслідок чого ТОВ «ОЛФА» не мало можливості отримати дохід, на який воно розраховувалося, та понесло збитки, які підлягають компенсації. ТОВ «ОЛФА» переконувало, що до суми збитків потрібно внести додаткові витрати, такі як: вартість оренди офісних та складських приміщень, розмір заробітної плати, що виплачується співробітникам, вартість утримання автотранспорту, залученого для реалізації товару, що підлягав отриманню у позивача. Водночас, ТОВ «ОЛФА» не надало розрахунку розміру збитків у своїй первісній позовній заяві та не визначило суму, яку вимагало до стягнення, проте залишило за собою право надати точний розрахунок збитків (пункт 231, а. с. 180, т. 1).

02 липня 2020 року ТОВ «ОЛФА» подало до Арбітражного суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій на доповнення до штрафу (вимогу про стягнення якого пред`явлено у первісній позовній заяві) просило стягнути із АТ «Олайнфарм» відшкодування збитків у сумі 2 664 324, 22 євро.

На обґрунтування таких збитків ТОВ «ОЛФА» надало експертні висновки, виготовлені ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі».

У заяві про збільшення позовних вимог стягувач зазначив, що збитками є упущена вигода, оскільки припинення боржником постачання товарів на підставі договору № 1 призвело до того, що стягувач не може продовжувати свою діяльність і, як результат, не може отримати у 2020 році чистий прибуток у розмірі 79 922 000, 00 грн (2 664 324,22 євро), тому саме ця сума є втраченою вигодою, яку позивач не отримав через порушення відповідачем договору № 1 (пункт 18 заяви про збільшення позовних вимог, а. с. 234, т. 1).

Позивач зазначив, що у зв`язку з невиконанням договору АТ «Олайнфарм» товариство вже зазнало збитку за І квартал 2020 року у сумі 7 562 000, 00 грн, що пов`язано з тим, що ТОВ «ОЛФА» понесло адміністративні витрати від очікуваної реалізації товару, який позивач повинен був отримати від відповідача у 2020 році Зазначені адміністративні витрати (за умови неотримання доходу від реалізації товару, який позивач мав отримати на підставі договору № 1) призвели до того, що вже у І кварталі 2020 року позивач отримав чисті збитки (пункти 19, 20 заяви про збільшення позовних вимог, а. с. 234, т. 1).

Проте, зазначені «чисті збитки» позивач не включив у суму відшкодування усіх збитків: ТОВ «ОЛФА», навівши доводи про те, що у І кварталі 2020 року несло певні адміністративні витрати, доводило, що вжило усіх залежних від нього заходів, спрямованих на створення умов для отримання ним чистого прибутку від своєї діяльності у 2020 році. Тобто позивач доводив реальність та передбачуваність своїх прибутків у 2020 році, отриманню яких безумовно завадило порушення своїх договірних зобов`язань з боку АТ «Олайнфарм».

Тож, за своїм змістом ТОВ «ОЛФА» просило відшкодувати йому упущену вигоду, яку обґрунтовувало створенням зі своєї сторони усіх необхідних умов для виконання умов договору № 1 та відмовою боржником від виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором з поставки товару, який позивач мав намір реалізувати у подальшому.

Підсумовуючи, Верховний Суд на підставі аналізу змісту заяви про збільшення позовних вимог, дійшов висновку, що стягувач просив відшкодувати завдані йому збитки, які складаються з упущеної вигоди.

За результатом вирішення спору Арбітражний суд своїм рішенням від 29 вересня 2021 року частково задовольнив позов ТОВ «ОЛФА», стягнув з АТ «Олайнфарм» на його користь 113 202, 44 євро штрафу, передбаченого пунктом 3.5 договору

№ 1-2014-29/160 (позивач в арбітражному процесі просив стягнути з відповідача суму штрафу в розмірі 5 373 392, 32 євро).

Також Арбітражний суд визнав, що не можуть бути відшкодовані ТОВ «ОЛФА» збитки на суму 2 664 324,22 євро, які заявлені позивачем, з огляду на те, що фактично для того, щоб вимагати збитків від втрати чистого прибутку (чим саме і обґрунтовував упущену вигоду позивач) від результатів усієї бізнес-діяльності позивача, відповідач мав передбачити можливість компенсації таких збитків у 2014 році під час підписання договору № 1. За висновками Арбітражного суду збитки, заявлені позивачем, не відповідали критерію передбачуваності відповідно до статті 74 Віденської конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу товарів і є непропорційними (пункти 245, 246, 250 арбітражного рішення, а. с. 183, 184, т. 1).

Водночас Арбітражний суд ухвалив рішення про стягнення з АТ «Олайнфарм» відшкодування збитків, які суд визначив як різницю між сумою, яку отримало б ТОВ «ОЛФА» у разі виконання відповідачем договору купівлі-продажу

товару № 1-2014-29/160, та фактично отриманою ТОВ «ОЛФА» сумою, що склала 2 865 212 євро. Цей вид збитків Арбітражний суд визначив як упущену вигоду (пункт 251 арбітражного рішення, а. с. 184, т. 1), проте застосував інший розрахунок з Висновку Крестон.

У цілях визнання суми збитків позивача за 2020 рік Арбітражний суд застосував так звану «маржу» за 2018 та 2019 роки, згадану у експертному висновку, виготовленому ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі (пункти 253 - 256 арбітражного рішення, а. с. 185, т. 1). Арбітражний суд зазначив, що втрачена вигода дорівнює різниці між доходом, який було б отримано позивачем, якби відповідач виконав свої зобов`язання, і вартістю, яку позивач мав заплатити за товар (тобто собівартістю для позивача).

На переконання Верховного Суду, у наведеному висновку Арбітражний суд самостійно з власної ініціативи змінив фактичні підстави позову та ухвалив рішення про стягнення з АТ «Олайнфарм» збитків (упущеної вигоди) з інших підстав, аніж тих, про які позивач зазначав протягом розгляду справи, які визначив як різницю між сумою, яку отримала б ТОВ «ОЛФА» у випадку виконання договору купівлі-продажу товару № 1-2014-29/160, та фактично отриманою ТОВ «ОЛФА» сумою, що склала 2 865 212 євро (пункт 251 арбітражного рішення, а. с. 184, т. 1).

Наведене є першим порушенням Арбітражним судом принципу диспозитивності.

Інше порушення принципу диспозитивності полягає у такому.

Відшкодовуючи збитки, нараховані з інших підстав, аніж тих, що просив позивач, Арбітражний суд стягнув з АТ «Олайнфарм» таку суму відшкодування, яка значно перевищує ту суму збитків (2 865 212, 00 євро), про стягнення яких просило ТОВ «ОЛФА» у позові (2 664 324,22 євро) (пункти 261, 280 арбітражного рішення, а. с. 186, 190, т. 1).

Обґрунтовуючи можливість стягнення з відповідача на користь позивача більшої суми відшкодування збитків, аніж просив позивач у позовній заяві, Арбітражний суд виходив з того, що ця сума збитку є меншою від загальної визначеної позивачем суми позову, а тому Арбітражний суд, на його думку, має право винести рішення саме на таку суму (пункт 261 арбітражного рішення, а. с. 186, т. 1).

Варто враховувати, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу.

Підсумовуючи, Верховний Суд зробив висновок, що позивач, звертаючись до Арбітражного суду, визначив ті фактичні підстави позову - обставини, у зв`язку з настанням яких він сам зазнав збитків - неотримання чистого прибутку у розмірі 79 922 000 грн у зв`язку з припиненням відповідачем постачання товару на підставі договору № 1.

Позивач, наполягаючи на виникненні у нього збитків у виді упущеної вигоди, доводив її реальність тим, що фактично припинила існувати певна бізнес-модель, побудована на тому, що відповідач добровільно виконує свої зобов`язання з постачання товару.

Арбітраж, визнавши необґрунтованим такий розрахунок збитків, виснував, що такий тип збитків позивача не підлягає відшкодуванню, натомість Арбітражний суд стягнув інший тип збитків, про який позивач не згадував.

Ілюструючи відмінність оцінок сторін у Верховному Суді, враховано, що ТОВ «ОЛФА» вважало, що Арбітражний суд лише сам розрахував суму відшкодування, натомість АТ «Олайнфарм» вважало, що Арбітражний суд стягнув суму відшкодування тих збитків, про які просив позивач у арбітражному провадженні.

Верховний Суд дійшов переконання, що Арбітраж вийшов за межі доводів позивача, викладених у його позовних заявах, поданих до Арбітражного суду.

Хоча Верховний Суд не погоджується з доводами заявника у тому, що Арбітражний суд стягнув не той тип збитків, що просив позивач, оскільки і в заяві про збільшення позовних вимог, і в арбітражному рішенні йдеться про відшкодування упущеної вигоди, проте позивач доводив її виникнення відмінними (від зазначеного в арбітражному рішенні) обставинами.

Вихід за межі доводів позовної заяви Арбітражний суд аргументував вимогами Віденської конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу товарів щодо повного відшкодування завданих збитків. Верховний Суд наголошує, що це відповідним чином уповноважує позивача за договором міжнародної купівлі-продажу товарів, втім не звільняє його від обов`язку навести відповідні підстави позову та довести його обґрунтованість.

Тобто наведені норми матеріального права не дають Арбітражному суду повноваження діяти на власний розсуд та не зважати на фактичні і правові підстави позову.

Інакше, подібна процесуальна свобода суду свідчитиме про порушення публічного порядку України, якому навпаки притаманний підхід до процесуального обмеження повноважень кожної судової інституції на вирішення будь-якого процесуального питання, зокрема й щодо меж судового розгляду.

Це саме стосується повноважень суду щодо перерозподілу сум стягнення між різними визначеними позивачем позовними вимогами.

Верховний Суд врахував, що позивач пред`явив і обґрунтував дві окремі позовні вимоги - про стягнення штрафу за договором та відшкодування збитків. Позивач ці вимоги виклав та аргументував, чітко розділивши та самостійно сформувавши; однозначно визначивши бажану до стягнення суму за кожною з вимог. Зазначені позовні вимоги за своєю правовою природою є самостійними та не залежними одна від одної, а тому стягнення відшкодування упущеної вигоди у більшому розмірі за рахунок загальної ціни позову (зокрема за рахунок відмови у задоволенні стягнення штрафу у певному розмірі) є неприпустимим, оскільки свідчить про порушення принципу диспозитивності сторін.

Самостійно визначивши спосіб розрахунку збитків, що істотно відрізняється від того, про який заявляв позивач, Арбітражний суд не надав сторонам жодної можливості висловити свої міркування з приводу обґрунтованості його застосування і розрахунку його розміру та/або відповідності таких збитків критерію передбачуваності відповідно до Віденської конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу товарів.

Відповідно АТ «Олайнфарм» було позбавлено можливості надати свої докази і викласти свою позицію щодо підходу, застосованого Арбітражним судом до визначення категорії та розміру збитків, що є очевидним порушенням принципу диспозитивності.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов переконання, що Арбітражний суд, стягнувши відшкодування збитків, з власної ініціативи збільшивши суму стягнення з певною позовною вимогою, тим самим порушив фундаментальні принципи судочинства, а саме принципи диспозитивності та змагальності судового процесу. Порушення цих принципів є підставою стверджувати, що такий арбітражний процес не відповідав критеріям справедливого судового процесу, що є безумовно підтвердженням порушення таким судовим процесом та його результатами публічного порядку України.

Наведені дії Арбітражного суду у цій справі принципово є несумісними з вимогами частини першої статті 36 Регламенту МКАС при ТПП України, згідно з якою арбітри зобов`язані розглядати спір відповідно до основоположних засад диспозитивності і змагальності.

З урахуванням наведеного, рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі №129/2020 на підставі абзацу «б» пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України підлягає скасуванню.

Київський апеляційний суд як суд першої інстанції наведене не врахував та помилково вважав, що Арбітражний суд, здійснюючи розрахунок відповідного розміру збитків, визначив їх розмір у межах загальних позовних вимог.

3.2. Щодо аргументів апеляційної скарги про недобросовісність дії ТОВ «ОЛФА» (приховування інформації) як порушення публічного порядку України

У апеляційній скарзі АТ «Олайнфарм» наполягає на тому, що оскаржуване рішення Арбітражного суду постановлено на підставі неповної і недостовірної інформації.

Зокрема, заявник стверджує, що ТОВ «ОЛФА» не надало суду інформації про те, що придбало за договором уступки право вимоги у ТОВ «Інтеграл-П» на суму 158 466 758, 73 грн до ТОВ «Київвисотбуд», яке 11 березня 2015 року визнано банкрутом. У зв`язку із такою операцією у ТОВ «ОЛФА» виникла заборгованість перед ТОВ «Інтеграл-П» на суму 158 466 758, 73 грн. Якби суд знав про наявність такої заборгованості, тоді це б мало істотний вплив на арбітражне рішення щодо того, чи було б визнано дію договору продовженою на 2020 рік, і можливо б призвело до відмови у відшкодуванні збитків на користь позивача. Приховування позивачем існування кредиторської заборгованості і обставин її виникнення демонструє, що позивач діяв недобросовісно (в процесі ведення переговорів щодо можливості продовження строку дії договору ввело в оману АТ «Олайнфарм» щодо своєї фінансової спроможності виконувати зобов`язання за договором; наявність заборгованості не була відображена у наданих позивачем висновках ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі»). Також зазначено, що арбітражне рішення ухвалено на основі неповної і недостовірної інформації в результаті введення Арбітражного суду в оману, що суперечить публічному порядку України.

Верховний Суд відхиляє наведені аргументи заявника, оскільки вони зводяться до припущень про можливі наслідки ненадання ТОВ «ОЛФА» суду певної інформації та незгоди з оскаржуваним рішенням Арбітражного суду.

За змістом статті 52 Регламенту МКАС при ТПП України Арбітражний суд має автономне право визначати допустимість, належність, достовірність та значимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із такими доводами заявника та зробив правильний висновок про невстановлення підстав для скасування рішення Арбітражного суду з цих мотивів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права і неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, апеляційна скарга АТ «Олайнфарм» підлягає задоволенню; ухвала Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі про задоволення заяви АТ «Олайнфарм» і скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновки Верховного Суду щодо суті апеляційної скарги та задоволення вимог заяви АТ «Олайнфарм» про скасування рішення МКАС при ТПП України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020, відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, з ТОВ «ОЛФА» на користь АТ «Олайнфарм» підлягає частковому стягненню фактично сплачений останнім судовий збір за подання заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 3 616,00 грн (1 135,00 грн + 2 481, 00 грн).

Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 369, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Олайнфарм» задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву Акціонерного товариства «Олайнфарм» задовольнити.

Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 вересня 2021 року у справі № 129/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛФА» до Акціонерного товариства «Олайнфарм» про стягнення збитків скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛФА» на користь Акціонерного товариства «Олайнфарм» на відшкодування судових витрат за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій 3 616, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено 25 жовтня 2022 року.

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

О. В. Ступак