Справа № 567/1508/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом - адвоката Чернова В.В.

відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом - адвоката Огойко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Острозька міська рада Рівненської області про визнання заповіту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області, про визнання заповіту недійсним звернувся ОСОБА_1 .

Зазначає, що є сином ОСОБА_3 , яка 11.03.2011 склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла в рівних частках йому та його сестрі ОСОБА_2 і після смерті матері 25.09.2019 від сестри дізнався, що іншим заповітом мати заповіла все своє майно ОСОБА_2 , що було підтверджено після його звернення до Нетішинської державної нотаріальної контори.

Стверджує, що заповіт від імені ОСОБА_4 , складений 14.06.2019 та посвідчений Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області за №22 не був підписаний ОСОБА_4 , а є підробленим, а отже не відповідає її волі, зазначаючи про те, що він постійно проживав з матір`ю і вона будь-якого волевиявлення щодо зміни попереднього заповіту не озвучувала, будь-хто з працівників сільської ради для посвідчення заповіту до неї не приходив і сама вона сільську раду не відвідувала.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, зазначаючи, що з 2016 року відносини між ОСОБА_1 та їх матір`ю ОСОБА_4 погіршились та при цьому він неодноразово завдавав для матері побоїв і, незважаючи на її похилий вік та стан здоров`я, заставляв її працювати, внаслідок чого 14.06.2019 ОСОБА_4 вирішила скласти новий заповіт, яким все своє майно заповіла їй і зазначену обставину від ОСОБА_1 приховувала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла та приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Тишкун Ж.Я. було заведено спадкову справу.

Зазначаючи про те, що заповіт ОСОБА_4 відповідає вимогам закону, просить в позові відмовити.

Водночас, ОСОБА_2 подала зустрічний позов про усунення ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю 2 групи та має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, від права на спадкування після смерті матері щодо спадщини до складу якої входять житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 1,87 га, земельна ділянка площею 0,13 га та земельна ділянка площею 1,27 га, додатково зазначивши, що 27.07.2019 ОСОБА_1 завдав матері удару, внаслідок якого вона впала з висоти власного зросту та отримала закритий перелом лівого стегна.

Зазначила, що у лікувальному закладі для матері було накладено гіпсову лангету, у зв`язку з чим вона стала нездатною до самообслуговування та потребувала постійної сторонньої допомоги, яку їй надавала вона шляхом постійного догляду, приготуванні їжі та годуванні матері, виклику медичної допомоги та придбання ліків з 27.07.2019 по 23.09.2019, вимушено змінивши спосіб свого життя. В той же час, ОСОБА_1 , проживаючи в будинку матері, не цікавився здоров`ям матері, не надавав їй жодної допомоги, хоча вона, перебуваючи у безпорадному стані, такої допомоги потребувала, а навпаки, 05.08.2019 та 15.09.2019 чинив їй перешкоди у доступі до матері.

У зв`язку з такими діями ОСОБА_1 вона змушена була для надання допомоги матері звертатися за фізичною та іншою допомогою до сторонніх осіб.

Вважає, що ОСОБА_1 навмисно, будучи усвідомленим та зобов`язаним утримувати матір, уникав виконання такого обов`язку, маючи можливість його виконати, а тому має бути усунутий від права на спадкування.

Зазначила, що заповіт матері від 14.06.2019 було посвідчено за її місцем проживання на прохання матері, яка у зв`язку з хворобою не могла з`явитися до сільської ради і відповідав її волі.

ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав, зазначаючи про те, що незважаючи на встановлення йому другої групи інвалідності, після травмування матері, виключно ним для забезпечення матері продуктами харчування виконувались роботи по вирощуванню овочів та худоби, поліпшенню житлово-побутових умов проживання, а також ним надавались кошти на лікування матері.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору в поясненні щодо позову зазначила, що 14.06.2019 секретарем сільської ради ОСОБА_21 на прохання ОСОБА_4 , у зв`язку з її хворобою і неможливістю прийти до сільської ради, було записано за допомогою технічних засобів та посвідчено вдома у заповідача заповіт, зареєстрований у Журналі реєстрації нотаріальних дій сільської ради за №22, зазначений заповіт було прочитано вголос та підписано заповідачем власноручно в присутності секретаря сільської ради.

Ухвалою суду від 11.02.2020 було відкрито загальне позовне провадження у справі та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 25.02.2020 заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області про визнання заповіту недійсним, повернуто заявнику.

26.03.2020 судом прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування та об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області про визнання заповіту недійсним, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідно до даних АТ «Укрпошта» ОСОБА_2 відзив на зустрічну позовну заяву отримала 09.04.2020, а отже строк на подання відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву для неї закінчився 14.04.2020.

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву з доданими до нього доказами на адресу суду надійшли 07.12.2020, тобто з порушенням встановленого судом строку.

Відповідно до ч.4 ст.179 ЦПК України, відповідь на відзив має бути подана в строк встановлений судом.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідно до частини четвертої зазначеної статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою зазначеної статті визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки відповідь на відзив ОСОБА_2 , а також докази (т.2 а.с.14-35), не було подано у встановлений судом строк без поважних причин, письмового повідомлення суду про неможливість подати докази у встановлений судом строк на адресу суду не надходило, то суд ухвалив за можливе вирішити справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 29.04.2020 вирішено питання про виклик свідків та витребувано від КНП «Острозька центральна районна лікарня» Острозької районної ради Рівненської області медичну картку амбулаторного хворого форми №025/о на ім`я ОСОБА_4 , 1938 року народження.

29.04.2020 судом також призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу, витребувано зразки підписів ОСОБА_4 , витребувано від приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. оригінал заповіту від імені ОСОБА_4 від 14.06.2019, а також зупинено провадження у справі на час проведення експертизи, яке було поновлено ухвалою суду від 02.06.2020.

Ухвалою суду від 02.06.2020 було долучено до матеріалів справи оригінали документів, що містять підпис та рукописний текст ОСОБА_4 , в якості вільних зразків підпису та почерку заповідача і зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

24.06.2020 провадження у справі було поновлено та ухвалою суду витребувано оригінали документів щодо довіреності ОСОБА_4 на отримання її пенсії і провадження у справі зупинено.

10.08.2020 провадження у справі було поновлено та ухвалою суду проведення експертизи доручено експертам Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України і провадження у справі зупинено на час проведення судової почеркознавчої експертизи.

29.09.2020 провадження у справі було поновлено та ухвалою суду витребувано пенсійну справу на ім`я ОСОБА_4 і провадження у справі зупинено та в подальшому відновлено 01.12.2020.

Ухвалою суду від 15.12.2021, на підставі ст.55 ЦПК України, замінено третю особу у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області про визнання заповіту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування - Вельбівненську сільську раду Острозького району Рівненської області її правонаступником, яким є Острозька міська рада Рівненської області.

Ухвалою суду від 25.02.2021 призначено по даній справі повторну судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі, яке поновлено ухвалою суду від 16.08.2021.

Судом прийнято відмову ОСОБА_2 від допиту свідка ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги в повному об`ємі, дали пояснення, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву. Зустрічний позов не визнали.

Додатково пояснили, що ОСОБА_1 , окрім іншого, надавав необхідну допомогу своїй матері в нічний час, оскільки проживав з нею в одній частині будинку.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні дали пояснення, аналогічні тим, які викладені у відзиві на позовну заяву та зустрічному позові.

ОСОБА_2 пояснила, що з 2006 року стала постійно проживати з матір`ю в її будинку, що в с.Вельбівно Острозького району, проживаючи в різних частинах будинку, який має два входи, але всі кімнати якого з`єднані. З 2010-2011 року там також став періодично проживати її брат ОСОБА_1 , де став постійно проживати з 2014 року.

Додатково зазначили, що ОСОБА_2 самостійно надавала допомогу своїй матері, яка перебувала у безпорадному стані, оскільки така допомога їй була необхідна. При цьому, вона змушена була звертатися до сторонніх людей у зв`язку з тим, що син відмовився надавати таку допомогу, в тому числі фізичку, хоча незважаючи на наявність в нього інвалідності міг надавати таку допомогу, що підтверджується тим, що він утримує домашнє господарство.

Зазначила, що ОСОБА_1 постійно знущався з матері, в тому числі запитуючи її, коли вона «здохне».

Пояснила, що 27.07.2019 перебувала на роботі, коли до неї зателефонував брат та сказав, щоб вона приїхала додому, оскільки мати впала, а коли вона приїхала на місце, то побачила, що мати лежала на подвір`ї та кричала від болю, а ОСОБА_1 сидів на подвір`ї і сміявся.

Після цього вона покликала друзів та знайомих і організувала перевезення матері до лікарні, де в неї було діагностовано перелом ноги. Мати їй повідомила, що впала вона із-за того, що її пихнув ОСОБА_1 .

В подальшому вони привезли матір додому, чому ОСОБА_1 обурився. За бажанням матері після отримання травми вона проживала в тій же кімнаті, де проживала раніше, в тій частині будинку, де також проживав і її брат та мали місце випадки, коли брат не допускав її до матері для надання допомоги. Зокрема такий випадок мав місце 15.08.2019, коли в матері піднялась температура та була виявлена пневмонія, а вона, проживаючи в іншій частині будинку, не могла потрапити до матері, оскільки міжкімнатні двері ОСОБА_1 в липні 2019 року заставив холодильником, а вхідні двері не відчиняв.

У зв`язку з тим, що для матері необхідно було забезпечити догляд, а брат будь-якої допомоги не надавав, вона змушена була звільнитися з роботи, а в той час, коли вона по справах мала відлучитися, то із-за відмови брата надавати матері допомогу вона змушена була просити сторонніх осіб наглянути за матір`ю.

ОСОБА_1 неналежним чином ставився до матері, в тому числі звертаючись до неї з фразою «коли ти здохнеш», пояснюючи це бажанням дивитись телевізор. Він відмовлявся надавати їй допомогу в догляді за матір`ю, коли вона про це просила, зазначаючи, що оскільки то її мати, то вона має її доглядати.

Пояснила, що із-за перелому ноги, віку, ваги та нетримання сечі догляд за матір`ю був складний і самостійно його надати вона була не в змозі, а тому із-за відмови брата була змушена звертатися за допомогою до друзів, сусідів та родичів, в той час, як брат мав можливість надавати таку допомогу, підтвердженням чого є те, що він утримував значне домашнє господарство, яке використовував виключно для задоволення власних потреб, їздить на велосипеді, розкидає гній, копає город.

Допомогу матері вона надавала шляхом купівлі продуктів харчування, приготування їй їжі, годування її, надання медичної допомоги, як самою, так і за запрошенням сторонніх осіб, проведення гігієнічних процедур.

Пояснила, що ОСОБА_1 забирав всі пенсійні виплати матері та бив її.

Зазначила, що рукописний запис в заповіті від 14.06.2019 вчиняла не вона і хто його вчинив їй не відомо.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Острозької міської ради Рівненської області в судове засідання не з`явився, в поданих на адресу суду заявах просить розглянути справу без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що є колишньою дружиною позивача з яким розірвала шлюб влітку 2005 року та після цього ОСОБА_1 став проживати в батьківському будинку, зрідка буваючи в місці їх спільного проживання, для того, щоб помитися.

Пояснила, що в колишнього чоловіка запальний характер і їй відомо, що в 2006 році в ОСОБА_1 був перший інсульт, а приблизно в 2007-2009 роках його сестра стала проживати в батьківському будинку, зайнявши його половину та при цьому не дозволяла братові та матері заходити на частину будинку, де проживала вона.

Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що ОСОБА_1 не причетний до травмування матері, оскільки він в той час їздив на велосипеді до магазину, а ОСОБА_4 впала сама. Зі слів сусідів їй також відомо, що ОСОБА_2 забирала у своєї матері пенсію.

Зазначила, що ОСОБА_8 повідомила її про те, що ОСОБА_9 вимагав від неї, щоб вона не свідчила у цій справі.

Пояснила, що в кімнаті ОСОБА_4 не було прибрано, були старі ліжко, простирадла та матрац, а також брудні вікна. Зазначене їй відомо, оскільки після смерті ОСОБА_4 вона прибирала в будинку, де вона проживала та була там, оскільки допомагала ОСОБА_1 колоти кабана.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що є дочкою ОСОБА_1 і про обставини справи їй відомо з відзиву на позов батька. Повідомила, що свою бабу провідувала рідко і востаннє провідувала її в кінці серпня чи на початку вересня 2019 року.

Їй відомо, що коли ОСОБА_4 отримала травму, то в одній частину будинку з нею проживав її батько, а в іншій частині будинку проживала ОСОБА_2 , яка нікого не пускала в ту частину будинку та не хотіла, щоб там проживала ОСОБА_4 .

На той час її батько мав інвалідність другої групи. Зазначила, що пропонувала надати допомогу ОСОБА_4 шляхом проведення оперативного втручання в лікувальному закладі, але ОСОБА_2 не погодилась з цим, зазначивши, що вона має високий показник цукру в крові.

Вважає, що ОСОБА_2 вчиняла неналежні дії по догляду за матір`ю, оскільки зняла з неї гіпс.

Сама вона намагалась надати допомогу в утриманні ОСОБА_4 та надавала грошові кошти для ОСОБА_2 , однак вона від них відмовилась.

Зазначила, що батько створив умови для проживання ОСОБА_4 , оскільки провів там ремонт, забезпечив житловий будинок водопостачанням та придбав пральну машинку.

В її присутності ОСОБА_4 на свого сина не жалілася, а коли останній намагався погодувати матір чи підняти її, то ОСОБА_2 не давала йому цього зробити.

Зазначила, що бачила заповіт від імені баби на користь своєї тітки і впевнена, що запис на ньому вчинено саме ОСОБА_2 також має сумнів з приводу того, що підпис на ньому вчинила ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в 2019 році працювала фельдшером в с.Вельбівно Острозького району і на прохання ОСОБА_2 протягом 10-14 днів 1-2 рази в день відвідувала ОСОБА_4 для того, щоб зробити для неї знеболюючі уколи. При цьому, один раз вона бачила на подвір`ї будинку ОСОБА_1 та він до неї для надання допомоги матері жодного разу не звертався.

Під час відвідування ОСОБА_4 вона бачила в неї синці на руках, що ОСОБА_4 пояснювала тим, що отримала їх при падінні після того як її пихнув син.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що проживає в с.Вельбівно Рівненського району і в 2005 році познайомився з ОСОБА_1 . Зазначив, що вони зі ОСОБА_1 перебували в дуже дружніх відносинах.

Зазначив, що першою в будинок ОСОБА_4 перейшла проживати ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 періодично туди навідувався, але в 2014 чи 2015 році він став там проживати постійно, незважаючи на те, що мати словесно виганяла його звідти, в той час, коли він її сильно допікав.

Пояснив, що мати ОСОБА_1 постійно жалілася йому на те, що син її ображає, у зв`язку з чим він розмовляв з останнім, заспокоюючи його та пояснював як правильно себе поводити з матір`ю. В той же час, ОСОБА_1 ображав матір брутальними словами.

Зокрема, 20.01.2019 ОСОБА_4 жалілась йому, що ОСОБА_1 чіплявся до неї. Зазначив, що ОСОБА_4 мала нетримання сечі і у зв`язку з цим ОСОБА_1 постійно сварився на неї та при цьому говорив, що вона йому не потрібна.

Пояснив, що 13.06.2019 разом зі своєю дружиною прийшов додому до ОСОБА_4 на прохання останньої та вона попросила, щоб він відвіз її до сільської ради з тим, щоб вона склала заповіт, на що він сказав, що секретар сільської ради для цього сама може прийти до неї.

13.06.2019 він разом зі своєю дружиною знову прийшов додому до ОСОБА_4 , яка на той час перебувала в літній кухні, а ОСОБА_1 займався по господарству. В той момент ОСОБА_4 їх повідомила про те, що вчинила заповіт на свою дочку, зазначивши, що вона з ними поділиться, а вони з нею не поділяться. На той час ОСОБА_4 ще пересувалась за допомогою двох палок.

27.07.2019 до нього зателефонував ОСОБА_1 , але він не став з ним розмовляти, а в подальшому зателефонувала ОСОБА_2 та попросила його піти додому до їх матері, оскільки мати впала.

Коли син привіз його на місце, то він побачив, що ОСОБА_4 лежала на подвір`ї на землі та стогнала, а ОСОБА_1 сидів на сходах і сміявся. В той час також приїхала ОСОБА_2 та прийшов ще один сусід. Вони троє занесли ОСОБА_4 в літню кухню, де дочка її помила, оскільки та сильно забруднилась, а в подальшому віднесли її до машини швидкої медичної допомоги та поїхали в лікарню, де з`ясувалось, що в ОСОБА_4 була зламана нога, у зв`язку з чим їй наклали гіпс.

Зазначив, що в лікарні ОСОБА_2 оплатила всі послуги і він сказав для неї, щоб вона забирала матір додому, а в її догляді він допоможе, оскільки має відповідний досвід.

Як тільки вони повернулися додому, то ОСОБА_1 почав ставити претензії з приводу того, що вона привезла матір.

Незважаючи на це вони віднесли ОСОБА_4 на її ліжко, як вона їх і просила.

Зазначив, що доглядом матері займалась ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 жодної участі в цьому не приймав.

Пояснив, що в частині де проживала ОСОБА_4 , він разом зі своєю дружиною зробив ремонт, в тому числі обладнали ванну та туалет, як він думав для побутових зручностей ОСОБА_4 , але коли вона випадково зламала там кран, то ОСОБА_1 заборонив їй ними користуватися, у зв`язку з чим ОСОБА_4 змушена була справляти свої природні потреби на відрі.

Також пояснив, що вночі 10.08.2019 до нього зателефонувала ОСОБА_2 та сказала, що брат не пускає її в частину будинку, де проживала матір, яка на той час стогнала. Між двома частинами будинку наявні двері, але ОСОБА_1 їх заставив холодильником, що не дозволяє ОСОБА_2 пройти в іншу частину будинку, а вхідні двері він не відчиняв. Тоді він сказав ОСОБА_1 , щоб той відчинив двері, а коли приїхала швидка медична допомога, то з`ясувалось, що у ОСОБА_4 наявне запалення легень.

Зазначив, що майже кожен день приходив додому до ОСОБА_4 до її травмування, щоб її провідати, а після травмування кожен день приходив до неї, на прохання ОСОБА_2 щоб допомагати їй в догляді за матір`ю, яка з ліжка не вставала та потребувала сторонньої допомоги. Завдяки цьому підтримувався належний стан ОСОБА_4 і допомогу ОСОБА_2 в догляді за матір`ю надавали також його дружина та сусід, в той час як ОСОБА_1 жодної допомоги в догляді за матір`ю не надавав. При цьому він гучно включав звук телевізора, зазначаючи про те, що мати заважає йому, а виключав лише коли він робив йому зауваження. Також ОСОБА_2 в догляді за матір`ю допомагали його син, а також ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Пояснив, що ОСОБА_2 готувала для матері їжу, годувала її, прала її одяг та білизну, надавала медичну допомогу, іншим чином доглядала за нею.

Йому відомо, що ОСОБА_2 отримувала пенсію ОСОБА_4 і в тому числі на зазначені кошти займалась її утриманням. Також йому відомо, що ОСОБА_4 частину своєї пенсії давала ОСОБА_1 , однак чи повертав він їй кошти він не знає.

Зазначив, що на момент смерті ОСОБА_4 розуміла значення своїх дій та керувала ними.

На прохання ОСОБА_2 він привозив до ОСОБА_4 лікаря.

Коли ОСОБА_4 померла, то його про це повідомив ОСОБА_1 , сказавши, щоб він приїжджав, оскільки вона «готова».

Зазначив, що пропонував ОСОБА_1 переїхати проживати в квартиру, але той відмовлявся від цього, зазначаючи про те, що не буде на кого покинути свиней, яких він утримував в господарстві матері.

Пояснив, що в 2018 чи 2019 році проводив зазначені вище ремонтні роботи в будинку ОСОБА_4 і ОСОБА_1 був в нього підсобним працівником.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_1 виконував такі роботи, утримував домашнє господарство, вважає, що він міг надавати допомогу своїй матері. При цьому, ОСОБА_2 жодного разу не заперечувала, щоб ОСОБА_1 надавав допомогу своїй матері.

Пояснив, що мати називала ОСОБА_1 катом.

Окрім того, пояснив, що протягом трьох останніх років перед смертю ОСОБА_4 її онуки в її будинку не бачив, а з 2005 року там не бачив колишньої дружини ОСОБА_1 . Також ОСОБА_4 казала йому, що її провідувала односельчанка ОСОБА_14 .

Незважаючи на те, що між ним та ОСОБА_4 склались дуже довірливі стосунки, остання не захотіла повідомити йому як саме нею було отримано перелом ноги.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що на Проводи в 2019 році зустріла ОСОБА_2 та запитала де знаходиться її мати, на що вона відповіла, що її побив ОСОБА_1 .

Коли вона прийшла до ОСОБА_4 , то остання зазначене підтвердила, але попросила нічого йому не говорити.

13.06.2019 ОСОБА_4 попросила її чоловіка завезти її в приміщення сільської ради з тим, щоб зробити заповіт, а коли вона з чоловіком 15.06.2019 прийшли провідати ОСОБА_4 до неї додому, то перебуваючи в приміщенні літньої кухні, вона повідомила, що склала заповіт на дочку, зазначивши, що вона поділиться з ОСОБА_1 та його сім`єю, а вони з нею не поділяться.

Їй відомо, що ОСОБА_1 постійно обзивав свою матір, і незважаючи на те, що вона не мала на те фізичних можливостей, заставляв її працювати.

27.07.2019 вона з чоловіком перебувала в с.Вельбівно, коли до нього спочатку зателефонував ОСОБА_1 , а потім ОСОБА_2 з приводу травмування матері.

Коли вони прибули до будинку, де вони проживали, та стали транспортувати ОСОБА_4 до автомобіля швидкої медичної допомоги, то ОСОБА_1 став сміятися, а коли вона зробила йому зауваження, то він брутально вилаявся на її адресу.

Протягом двох місяців до дня смерті ОСОБА_4 вона та чоловік допомагали ОСОБА_2 доглядати за матір`ю, яка з ліжка не мала можливості встати у зв`язку з травмуванням ноги. Кожного для ввечері вони приходили до ОСОБА_2 , щоб допомогти їй в догляді за матір`ю, а іноді приходи і двічі на день. При цьому, всім необхідним ОСОБА_4 забезпечувала її дочка (доглядом, продуктами харчування, медикаментами та забезпеченням медичної допомоги), а ОСОБА_1 жодної участі в утриманні і догляді за матір`ю не приймав, а лише звертаючись до неї, казав «Коли ти здохнеш» і в той час, коли ОСОБА_4 потребувала спокою, ОСОБА_1 на високу гучність включав телевізор.

Лише одного разу він приніс матері баночку йогурту чи ряженки та 500 грн., але їх ніхто не взяв.

Сама ОСОБА_4 , коментуючи поведінку сина, казала «Кат пішов».

При цьому, ОСОБА_4 ще проводила оплату для ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він покропив від колорадського жука її рослини картоплі, а в той час, коли вони з чоловіком проводили ремонт в будинку ОСОБА_4 , то ОСОБА_1 звертався до матері з тим, щоб вона давала кошти на проведення цього ремонту, що вона і зробила, віддавши йому свої пенсійні виплати та 100 доларів США, а він заборонив їй в подальшому користуватись туалетом в будинку.

ОСОБА_4 не хотіла залишати тієї частини будинку, де весь час проживала, куди вселився ОСОБА_1 , а тому до часу смерті проживала там, де проживала завжди, а ОСОБА_1 , з тим, щоб перешкоджати ОСОБА_2 в догляді за матір`ю, закрив міжкімнатні двері між частинами будинку, де проживав він та матір і ОСОБА_2 , поставивши перед дверима холодильник.

Також він перешкоджав проживанню в тому будинку, відключивши в ньому в листопаді місяці електропостачання та газопостачання. При цьому, ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджала ОСОБА_1 в догляді за матір`ю.

Свідок ОСОБА_16 в суді показав, що одного дня влітку 2019 року він зі своїми батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_15 поїхали додому до ОСОБА_4 та він побачив, що вона лежала на землі. У зв`язку з цим вони перенесли ОСОБА_4 в автомобіль швидкої медичної допомоги та відвезли до лікарні.

При цьому організацією транспортування ОСОБА_4 до лікарні займалась її дочка, а ОСОБА_1 жодним чином в цьому не допомагав, а сидів на сходах, щось пив та поводив себе неадекватно.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що біля 10 років була знайома з ОСОБА_4 і остання при зустрічах неодноразово жалілася їй, що її ображає її син і це мало місце як до отримання ОСОБА_4 травми у виді перелому ноги, так і після того. При цьому, вона вказувала, що були випадки такого, що син її штовхав та бив.

В той же час вона зазначала, що її доглядом повністю займається тільки її дочка ОСОБА_2 , хоча їй відомо, що ОСОБА_1 мав можливість утримувати матір, в тому числі фізичну, так як мав змогу вести домашнє господарство (утримував курей, індиків, займався обробітком городу).

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її двоюрідними братом та сестрою.

Один раз на місяць вона відвідувала ОСОБА_4 і з її слів їй відомо, що синові вона віддала автомобіль, а дочці мав бути будинок.

Їй відомо, що після того, як ОСОБА_4 зламала ногу, то її доглядом займалась ОСОБА_2 , що вона сама мала можливість спостерігати, в той час як ОСОБА_1 дивився телевізор. Зазначене вона бачила особисто, оскільки протягом того часу, коли ОСОБА_4 вже не вставала з ліжка відвідувала її тричі, при цьому вперше відвідала її вже через два дні після того, як вона зламала ногу. ОСОБА_2 жодних перешкод ОСОБА_1 в догляді за матір`ю не чинила, в той час як ОСОБА_1 закрив міжкімнатні двері, підперши їх холодильником, що не давало можливості ОСОБА_2 пройти через будинок до кімнати, де проживала її мати, з частини будинку, де проживала сама ОСОБА_2 .

Для неї ОСОБА_4 жалілася, що ОСОБА_1 є поганим сином, однак йти проживати з частини будинку, де проживала вона та ОСОБА_1 вона не хотіла, зазначаючи при цьому «що люди скажуть». При цьому, жалілась, що її не відвідують онуки. За яких обставин ОСОБА_4 зламала ногу вона їй не розповідала. При цьому, ОСОБА_4 була здатна керувати своїми діями.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що біля 10 років підтримує дружні відносини з ОСОБА_2 і їй відомо, що в липні 2019 року її мати ОСОБА_4 зламала ногу, у зв`язку з чим перебувала в безпорадному стані і вона, на прохання ОСОБА_2 , допомагала їй доглядати матір. Допомогу для ОСОБА_4 надавала лише дочка, а син жодної допомоги матері не надавав. Пояснила, що ОСОБА_2 забезпечувала годування матері, надання їй гігієнічних процедур, купівлі продуктів харчування та ліків, надання медичної допомоги.

При цьому, ОСОБА_1 , часто будучи в стані алкогольного сп`яніння, закривав вхідні двері до помешкання, де перебувала ОСОБА_4 , не допускаючи їх до неї таким чином, кричав на матір. Сама ОСОБА_4 розповідала для неї, що ОСОБА_1 її бив.

Зазначає, що протягом останніх двох місяців жодного разу в будинку ОСОБА_4 не було її колишньої невістки та онуки.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що біля 30 років знайомий зі ОСОБА_2 та йому відомо, що в неї є брат ОСОБА_1 та була мати ОСОБА_4 , яка повідомляла його, що син її хоче вбити.

Повідомив, що в кінці липня 2019 року ОСОБА_2 попросила його відвезти з лікарні додому матір, що він і зробив. Одна нога ОСОБА_4 була в гіпсі і тому перевозити її було важко. Коли її привезли додому, що ОСОБА_1 перебував в неї вдома і навіть не допоміг її перенести до ліжка, а лише сказав «Ти ще жива?».

В подальшому ОСОБА_4 розповіла йому, що перелом ноги отримала внаслідок падіння, коли її зіштовхнув зі сходів її син.

Зазначив, що в той час, коли ОСОБА_4 із-за травмування не могла пересуватись, то він двічі її відвідував за місцем проживання і бачив, що до часу смерті ОСОБА_4 доглядала тільки її дочка, а ОСОБА_1 участі в цьому не приймав.

Він зробив висновок про те, що догляд ОСОБА_2 за матір`ю був належним, оскільки та завжди була в доглянутому стані.

Пояснив, що ОСОБА_1 сам займався веденням свого господарства, в тому числі утримував свиней та сам займався їх забоєм, в той час як не надавав допомоги, в тому числі фізичної, для своєї матері, а вона такої допомоги потребувала.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що в 2019 році працювала секретарем Вельбівненської сільської ради Острозького району і на прохання ОСОБА_4 посвідчувала її заповіт. Зазначена дія вчинялась за місцем проживання ОСОБА_4 , яка надала для неї документи та зазначила суть заповіту, який вона в подальшому надрукувала в приміщенні сільської ради, а ОСОБА_4 підписала його, перед цим прочитавши його текст.

При посвідченні заповіту сторонні особи присутні не були. ОСОБА_4 сама підписала заповіт, а напис про те, що заповіт з її слід записано вірно і нею прочитано вчиняла ОСОБА_4 за її допомогою - зокрема вона водила рукою ОСОБА_4 для вчинення цього напису.

При цьому, ОСОБА_4 жалілася на свого сина, зазначаючи, що він обзиває її нецензурними словами, наносить тілесні ушкодження, у зв`язку з чим показувала синці на тілі, та просила її прийти для складання заповіту в той час, коли його не буде вдома.

Зазначила, що часто бували випадки, коли вона зустрічала ОСОБА_4 , йдучи додому, і та жалілася на поведінку свого сина.

Їй відомо, що до травмування ОСОБА_4 її дочка приходила в сільську раду та жалілася на брата з приводу того, що він ображав матір та забирав її грошові кошти, у зв`язку з чим сільський голова ходив додому до ОСОБА_22 , де проводив профілактичні бесіди. Зазначені події в документах сільської ради не фіксувались, оскільки звернення були усними та при цьому сільський голова рекомендував ОСОБА_2 звернутись до поліції.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що перебуває в родинних стосунках зі сторонами у справі (троюрідний брат) і в той час, коли ОСОБА_4 хворіла у зв`язку з травмуванням ноги і не могла пересуватись, то він приходив до неї додому, щоб провідати її та ОСОБА_4 жалілася, що син її ображає.

В той час, коли він перебував в будинку ОСОБА_4 , яка лежала, то нею опікувалась дочка, зокрема поїла її, надавала таблетки, а ОСОБА_1 просто сидів в кімнаті.

В 2019 році, а саме перед зустріччю випускників, він приходив до ОСОБА_2 і перебував в частині будинку, де проживає вона, та чув як ОСОБА_1 брутально лаявся до своєї матері. В той час він сказав, щоб ОСОБА_2 пішла подивитись, що там сталося, а сам пішов додому.

Зазначив, що будь-яка особа не просила, щоб він надав неправдиві показання у цій справі, а лише ОСОБА_24 йому сказав, щоб він не свідчив у справі.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснив, що він та ОСОБА_1 допомагали один одному у веденні господарства у зв`язку з чим він часто був за місцем проживання ОСОБА_1 , де проживала також його сестра та мати, з якою він часто спілкувався. При цьому, колишню дружину ОСОБА_1 він ніколи там не бачив, як і не бачив ОСОБА_26 в той час, коли ОСОБА_4 лежала вдома з травмованою ногою.

Будинок, в якому вони проживали, було поділено на дві частини і в одній його частині проживали ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , а в іншій - ОСОБА_2 . Внутрішні двері, які сполучають ці дві частини будинку, були заставлені холодильником, який був перенесений туди із-за проведення ремонту.

Одного дня влітку 2019 його покликала додому до ОСОБА_4 її дочка і коли він прийшов, то побачив, що та лежить на подвір`ї і отримала травму ноги, у зв`язку з чим її перенесли до літньої кухні, а далі транспортували до лікарні, а в подальшому ОСОБА_2 замовила автомобіль і ОСОБА_4 привезли додому та занесли на її ліжко в будинку.

На той час на подвір`ї також перебував ОСОБА_27 , а також ОСОБА_1 , який хворіє, у зв`язку з чим в нього одна рука погано функціонує. Чи надавав останній допомогу при транспортуванні матері він точно не пам`ятає.

Йому відомо, що до отримання травми ОСОБА_4 погано пересувалась, оскільки мала хворобу ніг.

Зазначив, що після травмування ОСОБА_4 провідував її, в тому числі, коли ОСОБА_2 йому телефонувала з тим, щоб він допоміг їй посадити матір на ліжку. Також йому відомо, що для неї допомагала доглядати матір родичка на ім`я ОСОБА_28 , яка проживає в м.Львів та ОСОБА_29 . Бували випадки, коли ОСОБА_1 розмовляв з матір`ю з підвищенням голосу. Вона просила його поговорити з ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що він на неї свариться. З сестрою ОСОБА_1 в його присутності ніколи не конфліктував.

Зазначив, що ОСОБА_22 останнім часом майже не розмовляла, але свої дії усвідомлювала.

Пояснив, що ОСОБА_1 біля 4 років тому утримував в господарстві матері коня, а також займається вирощуванням сільськогосподарських культур, рубав та різав дрова.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що є жителькою с.Вельбівно Рівненського району і їй відомо, що при житті ОСОБА_4 її доглядом займалась ОСОБА_2 , оскільки сама була свідком цього, відвідуючи будинок за їх місцем проживання.

Зазначила, що з дитинства знає ОСОБА_2 , а з 2018 року вони підтримують товариські відносини.

Окрім того, пояснила, що за два місяці до смерті ОСОБА_4 впала, про що сама розповідала сусідам та у зв`язку з цим перебувала в безпорадному стані. Зазначила, що її доглядом займалась лише дочка, яка ложечкою, або за допомогою трубочки її годувала. Також ОСОБА_4 мала нетримання сечі та при цьому допомогу їй надавала дочка, перевдягала її, надавала іншу допомогу.

Під час відвідин будинку ОСОБА_4 , що мала щонайменше два рази на місяць, вона бачила, що там перебував її син ОСОБА_1 , який проживав в одній кімнаті з матір`ю, але він жодної участі в наданні допомоги матері не брав, а лише дивився телевізор, включивши його на велику гучність звуку. Зазначила, що жодного разу не робила зауважень ОСОБА_1 з цього приводу, оскільки їй відомо, що той має вибуховий характер. В її присутності ні мати ОСОБА_1 , ні його сестра до нього не звертались, оскільки він відразу став би вживати брутальну лайку.

Пояснила, що на її думку ОСОБА_1 мав можливість допомагати матері, оскільки він вів домашнє господарство, відвідував магазин, але вчиняв лише ті дії, які потрібні були йому особисто для ведення його господарства.

Їй відомо, що ОСОБА_4 не хотіла залишати свою кімнату, а тому проживала в частині будинку, де проживав і її син, а ОСОБА_2 займала іншу частину будинку.

Свідок ОСОБА_30 показала, що її батько є двоюрідним братом ОСОБА_4 і коли вона в серпні 2019 року приїхала в гості до батьків, які проживають в м.Острог, то дізналась, що ОСОБА_4 отримала травму у зв`язку з чим перебувала в безпорадному стані та вирішили її провідати.

Оскільки її робота пов`язана з наданням допомоги іншим особам, то по приїзду до ОСОБА_4 вона відмітила, що хоч остання і не мала можливості встати з ліжка, однак впізнала їх, вела з ними розмову та при цьому була гарно одягнута, мала чисту постіль.

Вони також відвідали частину будинку, де проживала ОСОБА_2 та при цьому вона відмітила, що в її холодильнику багато речей, необхідних для вживання хворій людині.

Всього протягом серпня 2019 року вона відвідувала будинок ОСОБА_4 4-5 разів, привозила їй продукти харчування, підгузки «Памперс» та при цьому відмітила, що остання зверталась за допомогою лише до ОСОБА_2 .

Протягом цього часу ОСОБА_2 двічі просила її наглянути за ОСОБА_4 , оскільки мала невідкладні справи у зв`язку з якими їй необхідно було відлучитися.

Тричі вона приїздила до ОСОБА_2 , щоб допомогти їй помити та перевдягти матір та при цьому, маючи такі навики, розповіла їй як краще перевертати при цьому ОСОБА_4 . Такі дії потребували сторонньої допомоги та в цьому їм допомагав лише сусід ОСОБА_22 .

Під час відвідування нею будинку ОСОБА_4 її син ОСОБА_1 перебував вдома та включав телевізор на високу гучність звуку, навіть в той час, коли вона читала псалтир. При цьому, він жодної допомоги матері не надавав, в тому числі не годував її, не надавав підгузки для заміни.

Їй відомо, що ОСОБА_2 окрім іншого, викликала до матері приватного хірурга для проведення її огляду, який порадив зняти з ноги гіпс для уникнення утворення пролежнів та при цьому ОСОБА_2 для допомоги матері купувала різні мазі та вчиняла протипролежневі дії.

Їй відомо, що для утримання матері ОСОБА_2 витрачала багато коштів.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_22 і після того, як ОСОБА_4 травмувалась, то декілька разів заходила до них додому для того, щоб зробити для її матері знеболюючу ін`єкцію. При цьому, ОСОБА_4 перебувала на ліжку в тій частині будинку, де також проживав її син, який в той час також був присутній в кімнаті та мовчав.

Зазначила, що жодна особа у зв`язку з цією справою на неї не тиснула.

Суд, вислухавши сторони по справі та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Острозька міська рада Рівненської області про визнання заповіту недійсним та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування підлягають задоволенню.

В судовому засіданні з пояснень сторін, повторного свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.11.2019, свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 14.11.1962 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_4 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік померла ОСОБА_4 , якій відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належав житловий будинок АДРЕСА_1 , а відповідно до державного акту на право власності на земельні ділянки серії НА №030019, належали три земельні ділянки загальною площею 3,27 га, які знаходяться на території Вельбівненської сільської ради Рівненського району (Острозька МТГ) Рівненської області.

З приводу спадкування зазначеного вище майна між сторонами виник спір.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 27.09.2019 приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Тишкун Ж.Я. було заведено спадкову справу №184/2019 після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до заповіту від 11.03.2011, посвідченого Вельбівненською сільською радою Острозького району, ОСОБА_4 все належне їй майно заповіла своєму синові ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_2 в рівних частках, а відповідно до заповіту від 14.06.2019, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району ОСОБА_21, ОСОБА_4 все належне їй майно заповіла ОСОБА_2 .

Зі змісту заповіту від 14.06.2019 вбачається, що він виготовлений за допомогою друкуючого пристрою та містить рукописний запис "Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно" і " ОСОБА_4 ", а також нерозбірливі підписи від імені ОСОБА_4 та від імені секретаря сільської ради ОСОБА_21

Частиною першою статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1, 2 ст.1223 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що 27.09.2019 приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Тишкун Ж.Я. після смерті ОСОБА_4 було заведено спадкову справу №184/2019.

Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті їх матері ОСОБА_4 за законом.

Відповідно до ч.2, 3 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт та при цьому заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить, а кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що від імені ОСОБА_4 було складено заповіти від 11.03.2011 та 14.06.2019, то спадкування після смерті ОСОБА_4 здійснюється за заповітом.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1257 ЦК України, нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у ст.1247 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Особливості посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування регламентувалися ст.1251 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011 (надалі Порядок).

Згідно з абзацами 4-6 пункту 1.4 Розділу ІІІ Порядку (в редакції, чинній на час вчинення спірного заповіту), заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

У спірному заповіті міститься рукописний запис: «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» і « ОСОБА_4 ».

Відповідно до висновків судових почеркознавчих експертиз, предметом дослудження яких було встановлення справжності підпису спадкодавця та рукописних записів, зазначені записи «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно», а також рукописний текст « ОСОБА_4 » у заповіті від 14.06.2019 виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою, в той час як підпис на заповіті вчинено нею.

Разом з тим, встановлено, що секретар сільської ради в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_4 сама підписала заповіт, а напис про те, що заповіт з її слів записано вірно і нею прочитано вчиняла ОСОБА_4 за її допомогою - зокрема вона водила рукою ОСОБА_4 для вчинення цього напису.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що під час вчинення спірного правочину не дотримано вимог абз.6 п.1.4 Розділу ІІІ Порядку (в редакції, чинній на час вчинення спірного заповіту) щодо внесення спадкодавцем особисто відповідних відомостей до заповіту перед його підписанням.

Отже відсутні правові підстави вважати, що спадкодавець ОСОБА_4 особисто прочитала зміст спірного правочину та погодилась з його змістом, тобто, що саме таким було її волевиявлення, оскільки вона не засвідчила ці обставини у тексті заповіту, що підтверджується висновком судового експерта.

Оскільки, відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і ці данні встановлюються, в тому числі висновками експертів, то зважаючи на те, що зазначені висновки експертів містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є належним (ст.77 ЦПК України), підтверджені експертами в судовому засіданні, не одержані в порушення порядку, встановленого законом та на їх підставі в сукупності з іншими доказами, можна встановити дійсні обставини справи, то суд при вирішенні справи вважає їх допустимим та бере їх до уваги.

Водночас, враховуючи вимоги ст.1255 ЦК України, ст.8 Закону України «Про нотаріат», п.1.4 Розділу І Порядку, якими визначено таємницю нотаріальних дій, а також ч.2 ст.78 ЦПК України, якою визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, суд при вирішенні спору вважає, що юридично значимими є дії вчинені особою саме в момент складання та посвідчення заповіту, а не в інший час, як то повідомлення заповідачем про намір скласти заповіт чи про складення заповіту на користь конкретної особи не під час вчинення нотаріальної дії, а тому вважає недопустимими доказами показання свідків щодо повідомлення заповідачем ОСОБА_4 про намір скласти заповіт чи про складення заповіту на користь ОСОБА_2 не під час вчинення нотаріальної дії.

Таким чином, складання та посвідчення заповіту відбулося із порушенням вимог закону, зокрема, спадкодавець особисто не вчиняла запис у заповіті про те, що прочитала зміст цього правочину, а отже суд не може прийти до висновку про те, що заповіт від 14.06.2019 відповідав волі ОСОБА_4 .

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно з частинами 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом положень ст.55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Предметом позову є, зокрема, визнання заповіту недійсним.

У зв`язку з тим, що наявні докази того, що ОСОБА_4 не прочитала текст заповіту від 14.06.2019, який особисто не складала, суд не може прийти до висновку про те, що її волевиявлення було таким, як відображено в зазначеному заповіті, а тому його слід визнати недійсним.

При цьому, суд виходить і з того, що свідоцтва про право на спадщину за даним заповітом не видавались, а Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Вирішуючи спір, суд вважає, що саме визнання заповіту недійсним є ефективним способом захисту у правовідносинах, які виникли.

Статтями 202, 203 СК України встановлений обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а також обов`язок брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом, а відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 проживала в будинку АДРЕСА_1 та померла у віці 81 рік. З показань сторін та свідків в судовому засіданні встановлено, що на час смерті зі ОСОБА_4 в належному їй житловому будинку проживали її дочка та син.

Непрацездатність - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Повна втрата працездатності визначається як настання пенсійного віку (старість). Відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійний вік в Україні становить 60 років для жінок. Таким чином, на час смерті ОСОБА_4 була непрацездатною за віком та отримувала пенсію розмір якої на день смерті становив 2168 грн. 46 коп. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на день смерті ОСОБА_4 становив 1564 грн. Таким чином, оскільки розмір пенсії ОСОБА_4 перевищував розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за звичайних умов не потребувала матеріальної допомоги від своїх дітей.

Водночас, в судовому засіданні з пояснень свідків та медичних документів встановлено, що ОСОБА_4 27.07.2019 отримала закритий перелом шийки лівого стегна і у зв`язку з цим у медичному закладі їй було накладено гіпсову лангету.

Безпорадним є стан особи, який зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В судовому засіданні з медичних документів, показань свідків встановлено, що ОСОБА_4 27.07.2019 отримала закритий перелом шийки лівого стегна, у зв`язку з чим у медичному закладі їй було накладено гіпсову лангету, а також будучи особою похилого віку, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

З листа КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради №297 від 20.02.2020, карт виїзду швидкої медичної допомоги та журналу викликів вбачається, що в період після отримання зазначеної травми ОСОБА_4 неодноразово потребувала надання термінової медичної допомоги, яка забезпечувалась саме її дочкою ОСОБА_2 .

Зазначене підтверджується і наданими ОСОБА_2 доказами придбання ліків, медичних засобів, підгузків упродовж часу хвороби ОСОБА_4 , актом обстеження обставин здійснення догляду за ОСОБА_4 , який підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків.

Сукупність доказів вказує на те, що допомогу їй надавала саме ОСОБА_2 , в той час як ОСОБА_1 самоусунувся від виконання обов`язків по надання допомоги для матері, яка перебувала в безпорадному стані.

Водночас, суд виходить з того, що ОСОБА_1 , незважаючи на наявність в нього інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 , виписками-епікризами та довідкою МСЕК, міг надавати таку допомогу, оскільки з наданих суду доказів вбачається, що він вів власне домашнє господарство, виконуючи при цьому важкі фізичні роботи. Одночасно, суд виходить і з того, що ОСОБА_1 не надавав своїй матері і будь-якої іншої допомоги, яку міг надавати, в тому числі навіть елементарної моральної підтримки, як складової звичайного людського піклування дітей про батьків, що вбачається з показань свідків.

В судовому засіданні з показань свідків та технічного паспорту на садибний житловий будинок, належний ОСОБА_4 , який знаходиться в АДРЕСА_1 вбачається, що він складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору та комори і має два входи і всі жилі кімнати та кухня з`єднані між собою.

Водночас, в судовому засіданні з показань сторін та свідків встановлено, що ОСОБА_2 з 2006 року стала постійно проживати з матір`ю у зазначеному будинку, проживаючи в різних його частинах. З 2010-2011 року там також став періодично проживати її брат ОСОБА_1 , постійно проживаючи з 2014 року в частині, де проживала його мати та в період, коли його мати перебувала в безпорадному стані, заставив міжкімнатні двері холодильником, чим заблокував пересування ОСОБА_2 до ОСОБА_4 через будинок.

Суд вважає, що такі дії ОСОБА_1 були направлені на те, щоб надання допомоги ОСОБА_4 її дочкою було утруднено, і як наслідок, призвело до перешкод в наданні допомоги ОСОБА_4 , яка перебувала в безпорадному стані.

Водночас, при вирішенні спору суд виходить з того, що влаштування туалетної кімнати в будинку ОСОБА_4 для її потреб відповідачем ОСОБА_1 не підтверджується належним доказом - технічним паспортом на будівлю, а користування нею ОСОБА_4 спростовується показаннями свідків.

Розділом ІІ Особливої частини Кримінального кодексу України передбачено відповідальність за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я особи.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою і вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Зважаючи на те, що у встановленому законом порядку не доведено вину ОСОБА_1 у спричиненні тілесних ушкоджень 27.07.2019 для ОСОБА_4 , то суд не бере до уваги показання ОСОБА_2 та свідків в цій частині як такі, що стверджують, що саме дії ОСОБА_1 призвели до безпорадного стану ОСОБА_4 .

При цьому, суд бере до уваги медичні документи щодо ОСОБА_4 (карта виїзду швидкої медичної допомоги №4528 від 27.07.2019, медичну карту №819), які містять інформацію про те, що ОСОБА_4 27.07.2019 отримала побутову травму.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд вважає, що рапорт ст.інспектора-чергового СРПП №3 Нетішинського ВнП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 18.09.2019 та повідомлення Острозького ВП ГУНП в Рівненській області від 25.02.2020 не містять інформації щодо предмета доказування, а тому з врахуванням ст.62 Конституції України не беруться до уваги судом при вирішенні спору.

Водночас, з цих же підстав (ч.1 ст.77 ЦПК України, ст.62 Конституції України) судом при вирішенні спору не беруться до уваги довідка Вельбівненської сільської ради Острозького району №123 від 10.02.2020 про те, що поховання ОСОБА_4 здійснила ОСОБА_2 , накладна від 24.09.2019 на ОСОБА_1 про купівлю через його колишню дружину ОСОБА_6 ритуальних предметів, заява ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, датована 10.08.2020, товарні чеки від 24.09.2019, розписка ФОП ОСОБА_31 та довідка СКП «Вельбівненське» від 22.04.2019 про купівлю ритуальних предметів та надання ритуальних послуг для ОСОБА_2 , а також чеки про оплату комунальних послуг, як такі, що не містять відомостей про особу, яка оплатила надання таких послуг по житловому будинку АДРЕСА_1 .

Водночас, з сукупності доказів вбачаються, що ОСОБА_1 ухилився від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4 , який через похилий вік, тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, а тому його слід усунути від права на спадкування за законом.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до частини другої зазначеної статті визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Водночас, ч.6 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з проведенням експертизи.

Враховуючи зазначене слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 768,40 грн. судового збору та на користь ОСОБА_1 900 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 840,80 грн. витрат на сплату судового збору.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Острозька міська рада Рівненської області про визнання заповіту недійсним задоволити.

Визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 , посвідчений 14.06.2019 Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №22.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування задоволити.

Усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 900 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 840,80 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ),

відповідачка за первісним позовом-позивачка за зустрічним позовом - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ),

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Острозька міська рада Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, вул.Героїв Майдану, 4 Рівненської області, ЄДРПУО 05391005).

Повний текст рішення складено 15.04.2022.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.