Справа № 454/367/20 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/3702/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 лютого 2018 року вона приватизувала житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі розпорядження виконавчого комітету Скоморохівської сільської ради Сокальського району Львівської області № 3 від 11.01.2018 року. Стверджує, що на момент приватизації в будинку, крім неї, були зареєстровані ще її діти: дочка від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також її чоловік - ОСОБА_1 , однак він написав заяву про те, що не претендує на приватизацію частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , тому вищезазначений будинок передано у спільну сумісну власність п`ятьох осіб - їй та її дітям. Зазначає, що в 2015 році відносини між нею та відповідачем погіршилися, він почав виїжджати на заробітки в Республіку Польща та все рідше приїжджати, а згодом припинив надавати кошти на утримання сім`ї, займатися вихованням дітей та цікавитися їх потребами, у зв`язку з чим сторони припинили спільне проживання, відповідач змінив своє місце проживання та став проживати у сестри за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що відповідач більше року без поважних причин не проживає в будинку АДРЕСА_1 , не несе витрати по його утриманню та сплаті комунальних послуг, відтак, на її думку, він втратив право на користування житловим будинком у зв`язку з чим його реєстрація в будинку повинна бути скасованою. З наведених підстав просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 оплачену суму 704.80 грн. судового збору та понесені витрати на правову допомогу в сумі 3860.80 грн.

Рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні відомості про вчинення адвокатом Матвійчук Г.М. дій на виконання договору про надання юридичних послуг від 20 грудня 2019 року, зокрема детального опису робіт, виконаних адвокатом. Зазначає, що квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 24 січня 2019 року на суму 3840.80 грн. не можна вважати належним та допустимим доказом понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги, оскільки сам договір про надання юридичних послуг № 667/116 укладено тільки 20 грудня 2019 року, тобто через 11 місяців після видачі прибуткового касового ордеру. Вказує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконання робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Вважає, що судом першої інстанції помилково не вирішено питання про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у зв`язку з визнанням ним позову, чим неправомірно покладено на нього усі судові витрати. Звертає увагу, що судовий збір, сплачений позивачем за подання позову з нього фактично стягнуто двічі - як окрему суму судових витрат, так і через включення даної суми до судових витрат на правничу допомогу. З наведених підстав просить рішення суду змінити та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 3860.80 грн.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 14 квітня 2022 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 04 квітня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 14 квітня 2022 року.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року оскаржується лише в частині стягнення витрат на правову допомогу, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 3860.80 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі, відтак понесені нею витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В позовній заяві, ОСОБА_3 , на виконання вимог ч. 9 ст. 175 ЦПК України, надала суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, яких вона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

З поданого ОСОБА_3 розрахунку вбачається, що вона понесла судові витрат в розмірі 3860.80 грн., що складаються із: сплати судового збору в розмірі 860.80 грн., витрат пов`язаних з підготовкою позовної заяви в розмірі 1500 грн. та участю адвоката в судових засіданнях - 1500 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надала договір про надання правової допомоги № 667/116 від 20 грудня 2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 7 від 24 січня 2019 року.

Зі змісту договору про надання правової допомоги № 667/116 від 20 грудня 2019 року вбачається, що адвокат Матвійчук Галина Михайлівна на підставі цього договору та у визначений ним період надає за винагороду юридичні послуги ОСОБА_3 .

Пунктом 5.1. Договору про надання правової допомоги № 667/116 від 20 грудня 2019 року передбачено, що цей договір набуває чинності з дня підписання сторонами і припиняє дію після закінчення виконання робіт згідно з договором.

За надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю винагороду, передбачену домовленістю між ними (п. 3.1 договору про надання правової допомоги № 667/116 від 20 грудня 2019 року).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Аналізуючи зміст договору про надання правової допомоги № 667/116 від 20 грудня 2019 року, колегія суддів дійшла висновку, що сторони договору при його укладенні не зазначили розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару, зазначивши, що оплата послуг здійснюється за домовленістю між сторонами у спосіб погоджений ними.

Однак, відсутність в договорі про надання правової допомоги № 667/116 від 20 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Матвійчук Г.М. розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) позбавляє суд можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, обумовленої сторонами вартості наданих послуг та робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandi рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

На підтвердження фактичної оплати наданих адвокатом послуг з правової допомоги позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 7 від 24 січня 2019 року, з якої вбачається, що адвокат Матвійчук Г.М. прийняла від ОСОБА_3 3840.80 грн., сплачених за надання правової допомоги, в тому числі і судовий збір в розмірі 840.80 грн. (а.с.26).

Однак, квитанція до прибуткового касового ордера № 7 від 24 січня 2019 року не може бути належним доказом оплати послуг адвоката за договором про надання правової допомоги № 667/116 від 20 грудня 2019 року, оскільки така видана до підписання сторонами договору, в той час як умови договору передбачають набрання ним чинності з моменту підписання сторонами, та не пов`язана з розглядом конкретної справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 3860.80 грн., оскільки такі належним чином не підтверджені.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи те, щоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 840.80 грн. судового збору за подання позову, а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1261.20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 420.40 грн. судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року в частині стягнення судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 3860.80 грн. - відмовити.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 420.40 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 14.04.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк