Ухвала

02 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 520/16281/15-ц

провадження № 61-1229св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 18 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним та визнано його договором купівлі-продажу.

Визнано 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв.м., загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами: літ. «Г», літ. «Д» - вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси, І, ІІ - вимощення, ІV - шахта, № 1-8 - огорожа, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами: літ. «Г», літ. «Д» - вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси, І, ІІ - вимощення, ІV - шахта, № 1-8 - огорожа, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :33:022:0023.

Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частку збудованого, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку літ. «Б1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 233,0 кв. м, житловою площею 72,5 кв. м, відповідно до технічного паспорта від 04 лютого 2016 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля «HYUNDAI І30», 2008 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , легковий комбі, номер кузова: НОМЕР_2 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля «HYUNDAI І30», 2008 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , легковий комбі, номер кузова: НОМЕР_2 .

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року в частині визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га, скасовано у зв`язку зі спливом позовної давності, про що було заявлено відповідачем ОСОБА_2 .

У задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року в частині визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :33:022:0023, та права власності на 1/2 частку побудованого, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку літ. «Б1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 233,0 кв. м, житловою площею 72,5 кв. м, відповідно до технічного паспорта від 04 лютого 2016 року, скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Київського районного суду міста Одеси цивільну справу № 520/16281/15-ц, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник визначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-167цс16, від 18 вересня 2013 року у справі № 6-66цс13, від 25 грудня 2013 у справі № 6-135цс13, від 11 червня 2012 року у справі

№ 6-66цс11, від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15, від 20 червня 2012 року у справі № 6-56цс12, від 18 листопада 2015 року у справі

№ 6-388цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-476цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець