Справа № 139/184/22
Провадження № 22-ц/801/1422/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 рокуСправа № 139/184/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Стадника І.М., Шемети Т.М.

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №139/184/22 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року,яке ухвалене суддею Коломійцевою В.І. в Мурованокуриловецькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 15 червня 2022 року,

в с т а н о в и в:

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 лютого 2021 року між ним та ОСОБА_3 було в усній формі було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 256 650 грн, які відповідач в свою чергу, зобов`язалася повернути йому 19 квітня 2021 року. Доказом як факту укладання такого договору, так і факту передання ним відповідачу коштів є власноручна письмова розписка від 19 лютого 2021 року. Відповідач свої зобов`язання не виконала, позивач неодноразово звертався до відповідача про повернення позики, однак ці звернення залишені без реагування. За таких обставин позивач просив стягнути на його користь борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 277 342,48 грн, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 7509,65 грн та судові витрати.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дослідив справжню правову природу правовідносин між сторонами, які виникли внаслідок трудової діяльності відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо сплати заборгованості за позикою від 19 лютого 2021 року, чим порушено права позивача.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, про що свідчить розписка, згідно якої відповідач отримала від позивача кошти в сумі 256 650 грн, які зобов`язалася повернути 19 квітня 2021 року.

Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів у позику підтверджується змістом відповідної розписки від 19 лютого 2021 року (а.с.26).

Вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Він містить умови отримання позичальником в борг коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Станом на день розгляду справи боржник ОСОБА_3 борг позивачеві не повернула.

З урахуванням встановленого індексу інфляції сума боргу 256650 грн, відповідно до розрахунку позивача становить 277342,48 грн, інфляційні нарахування 20692,48 грн. Розмір 3% річних з простроченої суми становить 7509,65 грн (а.с.2).

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка написана відповідачем, як документи, що підтверджують боргове зобов`язання позичальника, містять умови отримання позичальником у борг грошових коштів та зобов`язанням з їх повернення, яких відповідач не виконала, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги щодо стягненняосновної суми боргу в сумі 256 650 грн, інфляційні - 20692,48 грн та 3 % річних в розмірі 7509,65 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Відповідач не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не дослідив справжню правову природу правовідносин між сторонами, які виникли внаслідок трудової діяльності відповідача, є безпідставними, оскільки відповідачем не доведено зазначені обставини.

Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив норми ст.ст.19, 274 ЦПК України, розглянувши дану справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (250 х 2481 грн = 620250 грн).

Колегією суддів встановлено, що ціна позову в даній справі становить 284852,13 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620250 грн), а тому дана справа не є такою що не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, адже не відноситься до справ визначених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, отже суд першої інстанції використавши свої дискреційні повноваження обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження врахувавши обставини передбачені ч. 3 ст. 274 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, правильно застосував норми права і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 серпня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Стадник І.М.

Шемета Т.М.