З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/6/22
15 квітня 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого - судді Шишка О. А.,
з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,
Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . В належному їй будинку крім неї та її сина ОСОБА_3 зареєстрована також колишня невістка ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Рішенням суду від 05 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачкою розірвано, вони проживають окремо. ОСОБА_2 з синами ще влітку 2012 року виїхала з належного їй (позивачці) будинку до своїх родичів. За таких обставин, на думку позивачки, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право на користування домоволодінням АДРЕСА_1 . Водночас в добровільному порядку знятись з реєстрації сама та виписати дітей відповідачка не бажає. Реєстрація відповідачів в належному їй житловому будинку створює незручності та труднощі, порушує її права, зокрема, вона не може оформити субсидії. З огляду на викладене, просить позов задовольнити.
В судовому засіданні, яке відбувалось 30 березня 2022 року, позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. ОСОБА_1 суду пояснила, що колишня невістка та онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з літа 2012 року не проживають в домоволодінні АДРЕСА_1 . Шлюб між її сином та відповідачкою розірвано в 2013 році. Їй відомо, що зараз ОСОБА_2 працює в Польщі, в Україну приїжджає час від часу відвідати дітей, які проживають в АДРЕСА_2 з матір`ю відповідачки ОСОБА_5 . Просила позов задовольнити.
В судове засідання 15 квітня 2022 року позивачка та її представник не з`явились, адвокат Попович М. М. подав заяву про розгляд справи без його участі та за відсутності його довірительки, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Солотвинської селищної ради в судовому засіданні пояснила, що в інтересах неповнолітніх відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 буде і надалі залишатись зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 . Просила врахувати, що доказів на підтвердження того, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачкою суду не надано. Зауважила, що в 2015 році належний позивачці житловий будинок згорів, фактично ОСОБА_1 проживає в літній кухні, яка не газифікована, витрати на опалення не є значними, отже й субсидія на відшкодування також буде невеликою. Таким чином посилання позивачки на незручності через реєстрацію відповідачів у її домоволодінні, пов`язані з оформленням субсидії, не цілком об`єктивні. Просила відмовити в задоволенні позову.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали, заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надходило. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, це право закріплено в Конституції України та в ч. 1 ст. 321 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивачка є власницею домоволодіння на АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5).
За вказаною адресою крім позивачки та її сина ОСОБА_6 зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 (колишня невістка позивачки), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (онуки позивачки) (а.с. 7).
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2013 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 10).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №173 від 29 грудня 2021 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані, однак не проживають, колишня невістка позивачки ОСОБА_2 , внуки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . В акті вказано, що відповідачі не проживають у вказаному домоволодінні з 2013 року. Житловий будинок знищений внаслідок пожежі, ОСОБА_1 проживає в незакінченій літній кухні (а.с. 8).

На виконання ухвали суду від 10 березня 2022 року службою у справах дітей Солотвинської селищної ради надано висновок щодо розв`язання спору, в якому зазначено, що відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані в АДРЕСА_1 , однак фактично проживають в будинку бабусі ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розлучені, проживають окремо. ОСОБА_2 власного житла не має, зареєструватись в іншому помешканні не може, відповідно, її неповнолітні діти також не можуть зареєструватись за іншою адресою. Молодший син ОСОБА_4 не досяг 14-річного віку, отже може бути виписаний і приписаний в помешканні тільки з матір`ю. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини вирішено, що в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_4 буде і надалі залишатись зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Службою у справах дітей Солотвинської селищної ради проведено обстеження умов проживання в будинку АДРЕСА_2 , де мешкають відповідачі, за результатами якого складено акт №27 від 24 березня 2022 року. Як зазначено в акті, умови проживання відповідають загальноприйнятним, в приміщенні чисто, затишно, тепло, діти проживають в окремій кімнаті, мають місце для навчання та відпочинку. ОСОБА_2 працює за кордоном, догляд і нагляд за дітьми здійснює бабуся ОСОБА_5 , матеріально сім`я забезпечена.

Позивачка стверджує, що в належному їй домоволодінні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 без поважних причин не проживають з 2012 року. Це підтверджується й показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 30 березня 2022 року пояснила, що позивачка у справі - рідна сестра її батька. Підтвердила, що ОСОБА_2 з дітьми більше 10 років в належному ОСОБА_1 домоволодінні не проживає.

Аналогічні пояснення надав в судовому засіданні 30 березня 2022 року свідок

ОСОБА_8 , який є племінником позивачки. Він підтвердив, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 більше 10 років у належному ОСОБА_1 будинку не проживають.

Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Ухвалюючи рішення у справі, суд не погоджується з висновком служби у справах дітей Солотвинської селищної ради, що має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. На переконання суду, в ході судового розгляду справи не доведено, що визнання відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, порушить їхні права.

Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 відсутні з поважних причин.

З огляду на те, що відповідачі не користуються належним на праві приватної власності ОСОБА_1 житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами більше одного року, перебування останніх на реєстраційному обліку у вказаному домоволодінні порушує та обмежує права і охоронювані законом інтереси його власниці, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позивачки, вважає, що відповідачі втратили право на користування домоволодінням АДРЕСА_1 , а тому позов слід задовольнити.

На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, керуючись ст. 263-265, 280-285 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування належним ОСОБА_1 житлом на АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий О. А. Шишко