Справа № 747/195/22
Провадження № 2/747/76/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02.11.2022 смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Талалаївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування уточненої позовної заяви від 18 жовтня 2022 року зазначає, що 01 квітня 2016 року він прийнятий на роботу до філії «Срібнянський райавтодор ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на посаду дорожнього робітника ІІІ р. 30 липня 2021 року його звільнили у зв`язку із скороченням штату. При звільненні позивачу заробітну плату за червень та липень 2021 року на загальну суму 10 343, 28 грн, а саме заробітна плата за травень 2021 року 5038, 06 грн, за червень 2021 року 5021, 22 грн. Також позивачу не була виплачена вихідна допомога при звільненні на суму 10 016, 3 грн 5038, 06 грн (заробітна плата за травень ) 42, 98 грн (компенсація втрати частини заробітку) = 4995, 08 грн +5121, 22 грн (заробітна плата за червень) =10016, 3 грн. 02 серпня 2021 позивач прийнятий позивач прийнятий на роботу до філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на посаду дорожнього робітника по 3 розряду ДРП Талалаївка. 21 червня 2022 року позивач звільнений на підставі п.1 ст 36 КЗпП України, при звільненні позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата з 01 вересня 2021 року по 21 червня 2022 року. Філія «Прилуцька ДЕД ДП «Чернігівський облавтодор» ВАК ДАК «Автомобільні дороги України» є правонаступником філії «Срібнянський райавтодор». Заборгованість із заробітної плати без врахування податків та інших обов`язкових платежів складає 68 314, 18 грн, а саме 75 446, 40 (сума нарахованої заробітної плати з 01 червня 2021 року по 21 червня 2022 року) 7132, 22 (сума виплаченої заробітної плати за серпень та вересень 2021 року). Крім того, позивачу не була виплачена вихідна допомога при звільненні у 2021 році у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка складає 5008, 21 грн, а саме 5038, 06 грн (заробітна плата за травень ) 42, 98 грн (компенсація втрати частини заробітку) = 4995, 08 грн + 5121, 22 грн (заробітна плата за червень) =10016, 3 грн. : 38 (кількість робочих днів за травень-червень 2021 року = 263, 59 грн (середньоденна заробітна плата) х 19 (середньомісячна кількість робочих днів) = 5008, 21 грн середньомісячна заробітна плата, що є вихідною допомогою при звільненні.

Тому позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь: нараховану але не виплачену заборгованість по заробітній платі в сумі 68 314, 18 грн без врахування податків та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення; вихідну допомогу при звільненні 5008, 21 грн.

Ухвалою від 06 вересня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження за справою та призначено перше судове засідання на 26 вересня 2022 року, яке було відкладено на 18 жовтня 2022 року в зв`язку з поданням позивачем уточненої позовної заяви від 26 вересня 2022 року. Судове засідання 18 жовтня 2022 року було відкладено на 02 листопада 2022 року в зв`язку з поданням позивачем уточненого позову від 26 вересня 2022 року, про що учасники справи повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про дату, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву на позов не подали. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 згідно наказу № 8 від 01.04.2016 року прийнятий на роботу дорожнім робітником ІІІ розряду з 01 квітня 2016 року (а.с.7). 30 липня 2021 року ОСОБА_1 звільнений з посади дорожнього робітника у зв`язку із скороченням штату згідно п 1 ст 40 КЗпП України згідно наказу № 22 (а.с. 22). Згідно наказу (розпорядження) № 16-к від 02 серпня 2021 року філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Чернігівський облавтодор» ОСОБА_1 02 серпня 2021 року прийнятий на посаду дорожнього робітника 3 розраду ДРП Талалаївка (а.с.5). 21 червня 2022 року ОСОБА_1 звільнений з посади дорожнього робітника 3 розряду за згодою сторін згідно ст 36 п. 1 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 9-к від 21.06.2022 року філії Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця (а.с.4). Згідно довідки від 07.07.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість по заробітній платі в сумі 63 395 грн 82 коп. (а.с.8). Згідно повідомлення філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Чернігівський облавтодор» № 45 від 12.08.2022 за травень 2021 року ОСОБА_1 було нараховано 5038, 06 грн (а.с.9). Згідно довідки про доходи № 42 від 12.08.2022 середньоденна заробітна плата за два місяці перед звільненням ОСОБА_1 складає 302 грн 51 коп, середньомісячна заробітна плата складає 4688 грн 91 коп (а.с.13). Згідно довідки № 43 від 12.08.2022 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за 13 місяців становить 63 945, 82 грн. (а.с.12). Факт перебування позивача ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем підтверджується також копією трудової книжки позивача, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.10-10 зв.)

Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу утримання оплати праці, які регулюються як загальними нормами Конституції України, так і спеціальними нормами Кодексу законів про працю України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та № 71378/10, рішення від 26 червня 2014 року, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12 липня 2001 року та ін.) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання/правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. З пункту 2 вказаного Порядку вбачається, що середня заробітна плата обчислюється в такому випадку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у цивільній справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі № 523/14396/19, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, Верховний Суд наголошує на тому, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума заробітку зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом (роботодавцем). При цьому, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також підлягали б відрахуванню податки і збори. При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги довідки відповідача, додані позивачем до позовної заяви.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідно до досліджених матеріалів справи станом на день розгляду справи нарахована позивачу ОСОБА_2 , але не виплачена заробітна плата, становить 68 314 грн 18 коп, зазначена сума жодним чином не заперечена та не оспорена відповідачем, то саме таку суму необхідно стягнути з відповідача, а вирахування податків і зборів в разі необхідності має бути проведено роботодавцем при виконанні судового рішення, оскільки суд не наділений повноваженням нараховувати обов`язкові податки та збори, що підлягають при нарахуванні заробітної плати.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення судом, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та № 71378/10, рішення від 26 червня 2014 року, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12 липня 2001 року та ін.) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання/правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. З пункту 2 вказаного Порядку вбачається, що середня заробітна плата обчислюється в такому випадку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у цивільній справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі № 523/14396/19, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, Верховний Суд наголошує на тому, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума заробітку зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом (роботодавцем). При цьому, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також підлягали б відрахуванню податки і збори.

Час затримки розрахунку при звільненні вираховується кількістю робочих днів з 22 червня 2022 року (наступного дня після звільнення позивача) до 01 листопада 2022 року включно (по день винесення рішення суду 02 листопада 2022 року). За цей період було робочих днів у червні 2022 року 7 днів, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 23 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 21 день, у листопаді 1 день, всього 95 робочих днів за період з наступного дня після звільнення позивача до дня винесення рішення суду. Але суд вважає за необхідне зазначити, що дана цивільна справа перебувала на розгляді в суді з 02 вересня 2022 року, два рази розгляд справи відкладався по причині подання позивачем уточнених позовних заяв 26 вересня 2022 року та 18 жовтня. Тому суд приходить до висновку, що у даному випадку час затримки розрахунку при звільнені необхідно вираховувати до дати призначення першого судового засідання по справі 26 вересня 2022 року, тобто з 22 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року (останній робочий день перед датою призначення першого судового засідання), тобто за 68 днів. Таким чином кількість днів для розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року складає за виключенням днів, коли розгляд справи відкладався, - 68 робочих днів, які множаться на встановлену судом і не оспорену відповідачем середньоденну заробітну плату за два останні місяці перед звільненням, і яка становила 302 грн 51 коп, (68 х 302, 51 ) і визначений судом середній заробіток за час затримки розрахунку складає 20 570 грн 68 коп. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги при звільненні за 2021 рік, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Як було встановлено в ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 30 липня 2021 року був звільнений з посади в зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, тобто вихідна допомога це грошові кошти, які виплачуються працівнику, який звільнений з роботи не з власної ініціативи. Суд не бере до уваги обставини, зазначені в листі відповідача на ім`я позивача про те, що вихідна допомога при звільненні не була нарахована з тих підстав, що позивач був переведений 02.08.2021 року згідно його згоди дорожнім робітником 3 розряду (а.с.35), оскільки матеріалами справи підтверджений той факт, що позивач був звільнений з посади в зв`язку із скороченням штату і дана обставина є підставою для виплати йому вихідної допомоги при звільненні у відповідності до положень ст 44 КЗпП України, так як трудовий договір припинився з підстави п.1 ст 40 КЗпП України.

При обчисленні розміру вихідної допомоги використовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100. Згідно п. 2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чиним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як підрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як було встановлено під час судового розгляду позивач звільнений 30 липня 2021 року, тобто два останні місяці його роботи перед звільненням були травень і червень 2021 року. У травні 2021 робочих днів було 18, у червні 2021 20 робочих днів, разом 38 робочих дні, середньомісячна кількість робочих днів 19. Середньоденна заробітна плата за ці місяці складала 10 016, 30 грн (травень 32021- 5038, 06 грн + червень 2021 року 5021, 22 грн) : 38 (кількість робочих днів) = 263 грн 59 коп. таким чином середньомісячна заробітна плата за два останні місяці перед звільненням позивача у 2021 році становила 5008 грн 21 коп (263 грн 59 коп х 19 днів). Таким чином стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 5008 грн 21 коп вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Зважаючи на довідку про доходи від 12 серпня 2022, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 4688 грн 91 коп, суд вважає, що необхідно допустити негайне виконання рішення суду саме у такій сумі.

Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за вказаними вимогами необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 137, 141, 247, 259, 263, 265, 273, 280-284, 354, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 68 314 (шістдесят вісім тисяч триста чотирнадцять) грн 18 коп без врахування без податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 570 (двадцять тисяч п`ятсот сімдесят) грн 68 коп. без врахування без податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 5008 (п`ять тисяч вісім) грн 21 коп вихідної допомоги при звільненні за 2021 рік без врахування без податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.

Рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте Талалаївським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації 3-й пров Парковий смт Талалаївка Прилуцького району Чернігівської області, РНОКПП - НОМЕР_1 .

Боржник: Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» - вул Київська, 17 м Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ .

Суддя Л.В.Тіщенко