Справа № 191/3099/20
Провадження № 2/191/1049/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Яніної О.В.,

розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 28.12.2012 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" та Витягу з "Тарифів Банку" додаються до позовної заяви.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3 900, 00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Відповідач зобов`язався на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.7.2. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.08.2020 року має заборгованість 10 026, 57 грн., з яких: 3900, 00 грн. - заборгованість кредитом; 6026, 57 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0, 00 грн. - заборгованість за комісією, 100, 00 грн. пеня за несвоєчасне виконання за договором.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів ПАТ КБ «Приватбанк».

Просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10 026, 57 грн. за кредитним договором № б/н від 28.12.2012 року, та судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн.

16.03.2021 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Дашко В.М. надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що учасники справи на власний розсуд розпоряджаються своїм правом, тому бажає зменшити свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на корить позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 28.12.2012 року в розмірі 5 109, 06 грн., з яких: 3900, 00 грн. - заборгованість за тілом кредитом, в т.ч. 3 900, 00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1209, 06 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; а також судові витрати.

10.12.2021 року представник відповідача Мельников М. надав заяву про застосування строку позовної давності в якій зазначив, що позивач надав суду розрахунок заборгованості не з часу її виникнення, а з 01 жовтня 2020 року по 15 вересня 2021 року. Цей розрахунок не може вважатися детальним, оскільки не відображає механізму створення та динаміки росту заборгованості з 28 грудня 2012 року до даного часу. З розрахунку, наданому відповідачем суду ( який складений на підставі виписки по картці/рахунку за період часу з 12 вересня 2016 року до 11 жовтня 2020 року, надану відповідачу позивачем і яку відповідач надав суду), вбачається, що позичальник останній платіж у рахунок повернення кредиту здійснив 21 травня 2015 року шляхом поповнення своєї банківської картки через термінал на суму 90 грн. 00 коп. Всі останні стягнення були здійснені банком автоматично, без згоди та відома позичальника. Після 21 травня 2015 року позичальник не сплатив банку жодної копійки у рахунок повернення кредиту, процентів за користування ним. Тому, у банка в червні 2015 року виникло право пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення всього кредиту, процентів за користування ним, штрафних сум тощо. Банк звернувся до суду 17 вересня 2020 року з цією позовною заявою, тобто поза межами позовної давності, встановленою законом.Просить застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Підтримує раніше подану заяву про застосування строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 28.12.2012 року підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та Привал надання банківських послуг у ПриватБанку, що складає між ним та банком Договір без номеру, без визначення кредитного ліміту.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і що останній має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, згідно Розрахунку заборгованості наданому позивачем, станом на 31.08.2020 року відповідач має заборгованість 10 026, 57 грн., з яких: 3900, 00 грн. - заборгованість кредитом; 6026, 57 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0, 00 грн. - заборгованість за комісією, 100, 00 грн. пеня за несвоєчасне виконання за договором.

Представник позивача зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5 109, 06 грн., з яких: 3900, 00 грн. - заборгованість за тілом кредитом, в т.ч. 3 900, 00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1209, 06 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Як передбачено до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів не спростований останнім та підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Таким чином, позичальник ОСОБА_1 допустив утворення заборгованості.

Під час розгляду вказаної справи представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог банку, вказуючи, що строк позовної давності на звернення позивача до суду із вказаним позовом внаслідок порушення умов кредитного договору розпочався в червні 2015 року (момент порушення позичальником терміну внесення чергового платежу), так як останній платіж внесений позичальником ОСОБА_1 відбувся 21.05.2015 року, тоді як позов пред`явлено лише 13.10.2020 року, тобто з порушення строку позовної давності.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Право особи на захист свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання закріплюється статтею 15 ЦК України. Захист цивільних прав особи, зокрема у спорах щодо стягнення грошових сум або витребування від боржника майна може бути здійсненний як судом (стаття 16 ЦК України), так і нотаріусом (стаття 18 ЦК України) шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Права на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України).

В листі АТКБ « ПриватБанк» №4269429-ВБ від 22.12.2021 року зазначено, що гроші в сумі 4917,51 грн. 14.10.2020 р. були списані банком , як штрафні санкції. Отже, вказана сума була списана позивачем з рахунку відповідача автоматично і це не було добровільною сплатою вказаної суми відповідачем.

З урахуванням встановлених судом обставин суд дійшов до висновку, що строк на звернення до суду з позовом був пропущений позивачем без поважних на те причин.

Разом з тим банк використав право вимоги повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, шляхом пред`явлення вимоги та стягнення цих коштів у судовому порядку лише 13.10.2020 року. Хоча строк, у межах якого Банк міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, на день подачі позовної заяви минув і у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 належить відмовити за спливом строків позовної давності.

Тобто, строк позовної давності для звернення позивача з даним позовом закінчився 26.06.2018 року, тому позивач пропустив строк для звернення до суду з позовом без поважної причини.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем до ухвалення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Відтак, враховуючи вимоги справедливості та розумності, зважаючи на принцип добросовісності, з метою захисту відповідача, як, в даному випадку, менш захищеного учасника цивільних правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч.2 ст.16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Оскільки в позовних вимогах відмовлено, а тому у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1,2,3,4,11,76-78, 81,89,141,247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 14.04.2022 року.

Суддя Г. В. Бондаренко