Справа № 202/1302/22
Провадження № 2/202/1285/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2022 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ісаєвої Д.А.

за участю секретаря судового засідання Разнатовської А.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Козуба Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-хімічна компанія", третя особа: Т.в.о. голови правління Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-хімічна компанія" ОСОБА_11, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі, на посаді директора департаменту з питань виробництва та охорони праці АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія»; стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2022 року по день постановлення рішення суду в розмірі 140 000,00 грн.; стягнути з Відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 85 000,00 грн.; стягнути з Відповідача на його користь судовий збір у розмірі 2250,00 грн.

22 березня 2022 року ухвалою суду справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Наказом № 50-к від 10.07.2020 року з 13.07.2020 року був прийнятий на роботу в Акціонерному товаристві «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на посаду директора департаменту з виробничої діяльності. Наказом № 125-к від 16.08.2021 року був переведений на посаду директора департаменту з питань виробництва та охорони праці. Наказом т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. № 24-к від 21 лютого 2022 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, копію наказу вручено 21 лютого 2022 року. Т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигін Є.Є. здійснив звільнення позивача з роботи без законної на те підстави та з порушенням законодавства. Своє звільнення позивач вважає незаконним.

Позивач стверджує, що його звільнено без законної підстави, зокрема, у п.2 спірного Наказу юридичною підставою звільнення визначено п.4 ст.40 КЗпП України. У наказі № 24-к вiд 21.02.2022 року не зазначено, яке порушення трудової дисципліни слугувало підставою для розірвання трудового договору за п. 4 ст. 40 КЗпП України, у чому воно полягало, коли, i де, та за яких обставин було вчинене. У наказі відповідач обмежився загальним зауваженням про вчинене порушення трудової дисципліни, не навів будь-яких обґрунтувань такого твердження, не визначив фактичні обставини для застосування дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, звільнення здійснене з порушенням встановленого порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме, 06.01.2022 року Відповідач зажадав пояснень без висунення конкретних звинувачень у вчинених порушеннях трудової дисципліни. У наказі про звільнення підставами звільнення зазначено акт службового розслідування від 12.01.2022 року та пояснення від 21.02.2022 року. 21.02.2022 року працівники служби безпеки підприємства пред`явили вимогу про надання повторних пояснень у зв`язку з перебуванням у відрядженні та у зв`язку і складеним актом службового розслідування від 12.01.2022 року. При цьому, було створено обстановку психологічного тиску у якій Позивача було фактично позбавлено можливості належним чином ознайомитися з обставинами викладеними в Актi та висловити заперечення.

Також, Відповідач не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за якими вчинено проступок і попередню роботу працівника. Так, у відрядженні Позивач знаходився у передноворічні дні. І повертаючись з відрядження 31.12.2021 року, перебуваючи у поїзді № 733 під час відвідування туалету зазнав забруднення верхнього одягу, та враховуючи неприємний запах від забруднення, прийняв рішення поїхати додому для переодягання. Потяг № 733 прибув до м. Києва із запізненням на 20 хвилин і, не повертаючись на роботу, Позивач поїхав додому для заміни верхнього одягу. Враховуючи завантаженість доріг у передноворічну ніч та наслідки від несприятливих погодних умов, які були напередодні, фактично не зміг доїхати до офісу вчасно.

08.06.2022р. до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Зокрема, в ході проведення службової перевірки встановлено факт відсутності ОСОБА_1 30.12.2021 на території Філії АТ «ОГХК» у м. Вільногірську, куди останній скерований у відрядження, а також на робочому місці у місті Києві 31.12.2021р. після повернення до м. Києва. Дані факти свідчать про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме, прогулу, що згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору. На підставі даних службової перевірки відсутність Позивача на робочому місці без поважних причин складала більше трьох годин. При цьому, як зазначає позивач у позовній заяві, про те що «перебуваючи у поїзді №733, під час відвідування туалету зазнав забруднення верхнього одягу, та враховуючи неприємний запах від забруднення, прийняв рішення поїхати додому для переодягнення» не є поважною причиною для не прибуття на робоче місце, а тим паче без попередження керівництва. АТ «ОГХК» при звільненні Позивача повністю дотримано норми чинного законодавства про працю, тому для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 140 000,00 грн., як похідної вимоги, з АТ «ОГХК» відсутні підстави.

Позивачем до суду подавались розрахунки ціни позову станом на 29.07.2022 р., 02.09.2020 р. та 29.09.2022 р.

Відповідно до розрахунку ціни позову від 15.09.2022 р., станом на 29.09.2022 р. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.02.2022 р. по 29.09.2022 р. становить 1 006 019,89 грн., які й просив стягнути.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Також, Позивач надав додаткові пояснення щодо виробничої доцільності та необхідності його участі у переговорах з представниками АТ «Дніпропетровськгаз», які відбулись 30.12.2022 у місті Дніпро.

Представник Відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа та/або її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що Наказом № 50-к від 10.07.2020 року ОСОБА_1 з 13.07.2020 був прийнятий на роботу АТ «ОГХК» на посаду директора департаменту з виробничої діяльності.

Наказом №125-к від 16.08.2021 Позивач був переведений на посаду директора департаменту з питань виробництва та охорони праці.

Наказом №209-в від 21.12.2021 Позивач був направлений у відрядження до філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» м. Вільногірськ з 28.12.2021 по 31.12.2021.

Мета відрядження: вирішення питань щодо підведення підсумків виконання плану капітального будівництва 2021 року, визначення основних напрямків на 2022 рік, проведення робочої зустрічі щодо вирішення проблеми перенесення газопроводу у м. Верхівцево та відновлення парку гірничої техніки.

10.01.2022 на ім`я т.в.о. голови правління від члена правління ОСОБА_3 надійшла службова записка щодо проведення службової перевірки дій ОСОБА_1 в період відрядження до філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» м. Вільногірськ з 28.12.2021 по 31.12.2021.

12.01.2022 т.в.о голови правління винесено Наказ про проведення службового розслідування.

Відповідно до акту службового розслідування від 12.01.2022р, комісією у складі голови комісії - директора департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи ОСОБА_4 заступника голови комісії - заступника директора департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи ОСОБА_5 та членів комісії: заступника директора - начальника служби з організації майнової та особистої безпеки департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи ОСОБА_6 та головного спеціаліста відділу економічної та внутрішньої безпеки департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи ОСОБА_7 , було проведено службове розслідування за фактами, викладеними у листі за вхідним номером 08 від 10 січня 2022 року.

В ході службового розслідування було встановлено наступне, зокрема:

- з метою виконання завдання на відрядження, ОСОБА_1 21.12.2021 придбав посадочний документ (квиток) на поїзд №738 сполученням Київ-Пасажирський - Дніпро-Головний, дата та час відправлення поїзду 28.12.2021 о 11 год. 50 хв., з зазначеним прибуттям 28.12.2021 о 19 год. 02 хв. Окрім того, придбав ще один посадочний документ (квиток) для зворотної дороги на поїзд №733 сполученням Дніпро-Головний - Київ-Пасажирський, дата та час прибуття 31.12.2021 о 12 год. 52 хв.;

- Відповідно до інформації наданої начальником Філії «ВГМК» ОСОБА_8 . ОСОБА_1 прибув до Філії 29.12.2021 приблизно о 9-й годині ранку. Протягом робочого дня Позивач був помічений у головного маркшейдера та ще у декількох посадовців філії «ВГМК» на її території;

- 30.12.2021 - ОСОБА_1 до філії не прибув, що підтверджується листом Начальника філії «ВГМК» АТ «ОГХК» ОСОБА_9 ;

- 31.12.2021 - відповідно до посадочних документів (квитків) ОСОБА_1 мав прибути до міста Києва 31.12.2021 о 12 год. 52 хв., але після прибуття з відрядження Позивач на власному робочому місці був відсутній та про своє місцезнаходження безпосереднього керівника не повідомив.

За наслідками проведеного розслідування Комісією запропоновано: Розглянути питання притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у виглядi звiльнення на підставі пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України директора департаменту з питань виробництва та охорони праці Гулія К.О. та заступника директора департаменту з питань виробництва та охорони праці Шейн Л.М.

Як свідчить відмітка на 2 аркуші вказаного Акту, ОСОБА_1 «З актом не згодний. Пояснення будуть надані додатково 21.02.2022р.».

21.02.2022 ОСОБА_1 подано письмові пояснення щодо акту службового розслідування, згідно яких останнім вказано, зокрема:

- «Щодо ОСОБА_10 31 грудня 2021 року вона зі мною зв`язалась та у зв`язку із поганим самопочуттям я їй дозволив залишитись удома»;

- «Щодо мене, то 31 грудня 2021 року під час перебування у потязі забруднив одяг у туалеті, та після приїзду до м.Київ відразу попрямував додому для переодягання»;

- «Враховуючи те, що потяг запізнився на 20-25 хвилин та передноворічний колапс (загруженість доріг) я фізично не зміг вчасно доїхати до офісу».

На підставі Акту службового розсідування від 12.01.2022р. та пояснення від 21.02.2022року, Т.в.о. голови правління ОСОБА_11 видано Наказ №24-к від 21.02.2022р. про застосування дисциплінарного стягнення.

Згідно даного Наказу, застосовано до ОСОБА_1 , директора департаменту з питань виробництва та охорони праці, дисциплінарне стягнення у виглядi звiльнення за порушення трудової дисципліни (п.1). Звільнено з займаної посади ОСОБА_1 , директора департаменту з питань виробництва та охорони праці, 21 лютого 2022 року, згідно п.4 статті 40 Кодексу законів про працю України (п.2).

Згідно відмітки на Наказі №24-к від 21.02.2022р. ОСОБА_1 ознайомлений з наказом 21.02.2022р.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

За змістом пункту 3 статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи все вище викладене, а також надані до матеріалів справи докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Відповідачем дотримано процедуру звільнення, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

Так, судом визнаються неспроможними доводи Позивача щодо поважності причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 30.12.2022р.

Зокрема, як вбачається з Наказу №209-в від 21.12.2021 Позивач був направлений у відрядження до філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» у місто Вільногірськ. Згідно завдань та мети відрядження, перебування Позивача у місті Дніпро не передбачалось. Перебування Позивача протягом робочого дня 30.12.2022 у іншому населеному пункті свідчить про неналежне виконання Позивачем розпорядчого акту керівника підприємства роботодавця.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 та представника Відповідача, наданих у судових засіданнях, 30.12.2022р. Позивач на території філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «ОГХК» у місті Вільногірськ не знаходився.

Також, неспроможними є доводи Позивача щодо поважності причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у місті Києві 31.12.2022р.

Відповідно до п.п 1.16.1 п. 1.16 Положення про службові відрядження в межах України та за кордон працівників АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» та його філій, вихід працівника на роботу в день прибуття зі службового відрядження визначається наступним чином: працівник має вийти на роботу, якщо він прибуває зі службового відрядження до 13.00 години поточного дня.

Згідно доводів Позивача потяг запізнився на 20-25 хвилин. При цьому, жодних доказів на підтвердження даних обставин Позивачем не надано.

Як зазначалось вище, згідно вказівок Пленуму Верховного Суду України, для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Доводи Позивача щодо забруднення одягу в туалеті потягу під час поїздки до м. Києва, на переконання суду, не можуть слугувати обставинами, що є поважними та такими, що виключають вину працівника щодо нез`явлення на робоче місце, а свідчать швидше про намагання останнього яким-небудь чином виправдати факт вчиненого дисциплінарного проступку.

Інші доводи висловлені Позивачем у судових засіданнях, зокрема, щодо незазначення у наказі підстави звільнення, необхідності участі Позивачу у переговорах 30.12.2022р. з представниками АТ «Дніпропетровськгаз» у місті Дніпро, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та не спростовують встановлених судом фактів правомірності дій Відповідача.

Оскільки, в судовому засіданні не встановлено порушення Відповідачем прав позивача в частині звільнення із займаної посади, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, як похідних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Позивач надав до суду заяву про відшкодування витрат на надання правничої допомоги та судового збору, відповідно до якої просив стягнути з Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-хімічна компанія" (01035, м. Київ, вул. Сурікова Василя, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), понесені судові витрати у розмірі 10 250 грн., з яких 8000 грн. - витрати на надання правничої допомоги та 2250 грн. - сплата судового збору.

В порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір та всі судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 29, 40, 139, 147, 235 КЗпП України, ст. ст. 4, 12-13, 76-78, 81, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-хімічна компанія" (01035, м. Київ, вул. Сурікова Василя, 3, ), третя особа: Т.в.о. голови правління Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-хімічна компанія" ОСОБА_11 ( АДРЕСА_2 ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Ісаєва