ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4347/21

Головуючий у першій інстанції - Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1023/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Мамонової О.Є.,

суддів - Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 серпня 2022 року (повний текст складено 23 серпня 2022 року) у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, -

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 5 000 грн щомісяця на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання, тобто до 30 червня 2026 року, до досягнення дочкою 23-річного віку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дочка навчається на першому курсі денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету. Термін навчання до 01.07.2024. Відповідач проживає окремо і матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча зобов`язаний надавати таку допомогу і має таку можливість. Позивачка працює продавцем на ринку, оформлена як приватний підприємець. Дочка навчається на платній основі (на контракті), вартість навчання становить 23700 грн за рік навчання. Крім того, позивачка сплачує за гуртожиток у м. Києві в сумі 5200 грн на рік. Вважає, що витрати на навчання дитини повинні нести обоє батьків і відповідач має змогу надавати таку допомогу дочці.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, у розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з 02 серпня 2021 року до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_4 23-х років.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Салій О.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції дана невірна оцінка його матеріального стану, оскільки у 2022 році його доходи у порівнянні з 2021 роком кардинально змінилися у зв`язку з прогресуванням захворювання і неможливістю виконувати фізичні роботи та витримувати будь-які фізичні навантаження.

Заявник указує, що оскільки він за станом здоров`я не може займатися підприємницькою діяльністю, то в грудні 2021 йому було скасовано державну реєстрацію підприємницької діяльності. Замовлення на друк оголошень в газеті «Ніжинський ринок» було оформлено ним ще у вересні 2019 року на 3 роки і тому ці публікації продовжуватимуть виходити до вересня 2022 року, хоча цією діяльністю він уже не займається.

Зазначає, що його дохід складається виключно із отримання пенсії по інвалідності, яка складає 2 300 грн щомісячно.

Наголошує на тому, що на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитини, 2016 року народження, яка також потребує витрат на утримання і забезпечення відповідного харчування, одягу, навчання та лікування, тому що також часто хворіє, що підтверджується відповідною медичною довідкою. Всі ці обставини унеможливлюють надання ним допомоги позивачці на період навчання старшої дочки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Глазун Т.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його справедливість та обґрунтованість, винесення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Указується, що відповідачем до апеляційної скарги не подано доказів того, що він за станом здоров`я не може претендувати на будь-яку роботу та сплачувати аліменти на навчання доньки, всі дії, які вчинялися відповідачем у справі, здійснювалися задля того, щоб уникнути сплати аліментів.

Зазначає, що докази щодо стану здоров`я відповідача, які подані останнім, а саме: виписки з медичної картки датовані 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2016 роком, виписка з історії хвороби за 2012 рік, консультативне заключення лікаря від 2016 року та консультативний висновок спеціаліста від 2019 року, не можуть бути підтвердженням наявності діагнозів, оскільки мають десяти- чи двохрічну давнину.

Наголошує на тому, що з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів від 11.01.2022 вбачається, що відповідачем було продано транспортний засіб на суму 124 475 грн, що є його особистим доходом та спростовує його твердження про неможливість сплати аліментів.

Звертає увагу на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції надавалися фото, з який вбачається, що відповідач здійснює торгівлю тістечками та тортами на Ніжинському ринку, що відповідно приносить йому щоденний дохід, з якого він теж має змогу платити аліменти на утримання дитини.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що спільна донька сторін, продовжуючи навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати; врахувавши принципи розумності і справедливості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04 листопада 1995 року, який рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 грудня 2014 року розірвано (а. с. 7, т.1 ).

Сторони мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області (а. с. 6, т.1).

ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання на 1 курсі факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача освітнього ступеня вищої освіти «бакалавр» червень 2024 року, що підтверджується довідкою від 02 липня 2021 № 671/35 (а. с. 13, т.1).

Відповідно до договору (підготовку) № 5045-д/6к-2020 від 23 вересня 2020 року, укладеного між університетом та ОСОБА_1 , загальна вартість за надання освітньої послуги становить 110 000,00 грн, оплата поетапно: 1-й курс - 23 700,00 грн, 2-й курс - 26 100,00 грн, 3-й курс - 28 700,00 грн, 4-й курс - 31 500,00 грн (а.с. 64-67, т.1).

Згідно з договорами найму житлового приміщення у гуртожитку від 14.09.2020 та 01.09.2021 ОСОБА_3 тимчасово платно користувалась ліжко-місцем в гуртожитку Київського національного торговельно-економічного університету (а.с. 12, 70, 71, т.1).

Квитанціями від 15.01.2021, 11.09.2020, 03.09.2020, 22.08.2019, 16.08.2021, 16.08.2021, 28.01.2022, 31.05.2022 підтверджується оплата витрат на навчання ОСОБА_3 та за її проживання у гуртожитку КНТЕУ, яку здійснювала позивач ОСОБА_1 (а.с. 15-16, 128,129 т.1).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії 12 ААВ № 375615, їй протипоказана важка фізична праця (а. с. 73, т.1).

Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Державної податкової служби України від 30.07.2021 року за № 2595/25-01, сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 01.01.2020 по 31.12.2021, згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку за 2020 рік складає - 97990,11 грн, згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку за І півріччя 2021 року - 65 190,50 грн (а. с. 14, т.1).

Згідно з довідкою до акта МСЕК серії АВ № 0118318 від 04.06.2019, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання безстроково; йому протипоказана важка фізична праця (а.с. 45,т.1)

За довідкою Спеціального авіаційного загону оперативно-рятувальної служби цивільного захисту державної служби України з надзвичайних ситуацій (САЗ ОРС ЦЗ ДСНС України) № 13 від 25.01.2022, ОСОБА_3 з 20 жовтня 2021 року працював за строковим трудовим договором на посаді машиніста (кочегара) котельні відділення обслуговування споруд аеродрому інженерно-аеродромної служби частини авіаційно-технічного та матеріального забезпечення до дати фактичного закінчення опалювального сезону, наказ командира САЗ від 19.10.2021 № 632 (а. с. 89, т.1). З трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що 31.03.2022 останній звільнений з роботи по закінченню строку трудового договору з 31.03.2022 (а.с. 181).

Доходи ОСОБА_2 за листопад та грудень 2021 року склали 18 831,37 грн, що підтверджується довідкою про доходи, виданою 29.01.2022 САЗ ОРС ЦЗ ДСНС України (а.с. 90, т.1).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, ОСОБА_2 30.12.2021 припинено підприємницьку діяльність (а.с. 91-92,т.1).

Згідно з довідкою Головного управління Державної податкової служби України, сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за ІІІ квартал 2021 року складає 77 467,16 грн (а. с. 103, т.1).

Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів ОСОБА_2 підтверджується дохід від продажу рухомого майна у 2021 року в сумі 124 475,00 грн (а.с. 104, т.1).

Відповідач має неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.10.2016 року (а.с. 48, т.1).

Відповідно до довідки №2970 виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 01.10.2021 ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1 , в тому числі разом з ним зареєстровані: ОСОБА_6 - цивільна дружина, 1975 р.н., ОСОБА_5 - син, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 48, т.1).

На підтвердження стану здоров`я відповідач надав:

- виписки з медичних карток стаціонарного хворого санаторію «Медичний центр реабілітації залізничників»: № 1559 про перебування на лікуванні з 16.03 по 03.04.2009, №1388 про перебування на лікуванні з 11.03 по 27.03.2010, №3501 про перебування на лікуванні з 20.06 по 07.07.2011, № 1646 про перебування на лікуванні з 11.03 по 26.03.2013, № 1310 про перебування на лікуванні з 14.03 по 25.03.2016 - з приводу поперекового остеохондрозу (а.с. 50-53, 55, 57);

- виписку з історії хвороби Національної академії медичних наук України ДУ «Інститут нейрохірургії» ім. А.П.Ромоданова» №121130 про перебування на стаціонарному лікуванні після проведеного оперативного втручання з 27.02 по 05.03.2012 (а.с. 54);

- консультативний висновок від 20.11.2021 про рекомендоване хірургічне лікування (тиреоідектомія) у плановому порядку (а.с. 59, т.1).

Позивачкою на підтвердження факту зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю, зокрема, здійснення вантажоперевезень, надано газети «Ніжинський ринок» (жовтень 2021 року, червень, серпень 2022 року), в яких регулярно друкуються оголошення про надання послуг з вантажоперевезення із зазначенням номера тел. НОМЕР_3 , що належить відповідачу (а. с. 142-143, 201-202 т.1, а.с. 3-4 т. 2).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в серпні 2021 року здійснили продаж 3 земельних ділянок та житлового будинку на загальну суму 2 495 410 грн, тобто по 1 247 705 грн на кожного, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та договорами земельних ділянок від 16 серпня 2021 року (а.с. 148-156, т.1).

Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року, ОСОБА_2 отримав наступні доходи, а саме у березні 2021 року від продажу рухомого майна - 124 475 грн; у жовтні, листопаді, грудні 2021 року заробітна плата Спеціального авіаційного загону оперативно-рятувальної служби цивільного захисту державної служби України з надзвичайних ситуацій у загальні сумі 27 200,63 грн (а.с. 189-190, т.1).

З виписки з АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_4 і додатковим рахункам договору НОМЕР_5 від 12.08.2021 за період 01.08.2021 - 20.06.2022 вбачається, що 16.08.2021 року відкрито депозит на суму 10 000 USD (а.с. 217-218, т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 11.07.2022 ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер :03:014:0079, площею 0,0543 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , загальна площа: 48,3 кв.м, (а.с. 240-241, т.1).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років (Постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20)).

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 в університеті на денній формі навчання остання має майнові витрати на забезпечення вирішення всіх побутових питань та оплату навчання і, відповідно, потребує матеріальної допомоги. Колегія суддів погоджується з визначеним до стягнення з ОСОБА_2 розміром аліментів, оскільки відповідач, з урахуванням розміру його доходу, може надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує таку допомогу (кошти на проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, харчування), такий розмір відповідає викладеним у рішенні суду обставинам справи, є необхіднім та достатнім. При цьому, при визначенні розміру аліментів районним судом вірно враховано принцип рівності обов`язку обох батьків щодо утримання дочки.

З матеріалів справи слідує, що відповідач знаходиться у працездатному віці, є особою з інвалідністю ІІІ групи, але не визнаний непрацездатним, за рекомендаціями МСЕК йому протипоказана лише важка фізична праця, а отже, він має можливість надавати кошти на утримання дочки, яка продовжує навчання. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що з квітня 2022 року він не працює, не позбавляє його обов`язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що дохід відповідача складається виключно із отримання пенсії по інвалідності у розмірі 2 300 грн щомісячно, зважаючи на встановленні обставини справи, не є підтвердженням того, що у відповідача це єдине джерело доходів.

Доводи заявника про перебування на його утриманні неповнолітнього сина, 2016 року народження, у зв`язку з чим його матеріальне становище погіршується, не звільняє останнього від обов`язку утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Апеляційним судом, як і судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 спроможний надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки у розмірі 2500 грн на період навчання доньки, доказів протилежного відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України відповідачем суду не надано.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І.Онищенко

Н.В.Шитченко