РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Чішман Л.М.

секретаря Лайчук В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач 17.07.2015 року звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00063746 від 18.08.2011 року сумі 174945,51 грн. При цьому посилається на те, що 18.08.2011 року між ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №BLаЖГА00063746, за яким вона отримала кредит в сумі 41000,00 грн., за умови щомісячного часткового погашення, зі сплатою 10,00 % річних, строком до 18.08.2014 року.

Умови договору відповідач ОСОБА_2 не виконувала належним чином, щомісячно кредит не погашала, за таких обставин утворилась заборгованість по кредитному договору, яка станом на 22.06.2015 року становить 174945,51 грн., з них: прострочена до повернення сума кредиту 32895,40 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 10295,86 грн.; прострочена комісія за управління кредитом 20090,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту -111664,25 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та просила врахувати заперечення викладені в заяві про скасування заочного рішення, застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 18.08.2011 року між ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування №BLаЖГА00063746 від 18.08.2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 41000,00 грн., за умови щомісячного часткового погашення, зі сплатою 10,00 % річних, 1,75 % комісії за управлінням кредитом, 25 % від суми кредиту штрафу, передбачений п. 4.2 загальної частини договору та 0,50 % пені, передбаченої п. 4.3. загальної частини договору, строком до 18.08.2014 року.

Умови договору відповідач ОСОБА_2 не виконувала належним чином, щомісячно кредит не погашала, за таких обставин утворилась заборгованість по кредитному договору.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем заборгованість відповідача станом на 22.06.2015 року становить 174945,51 грн., з них: прострочена до повернення сума кредиту 32895,40 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 10295,86 грн.; прострочена комісія за управління кредитом 20090,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 111664,25 грн.

Проте, суд не може погодитись з вказаним розрахунком виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Зі змісту договору №BLаЖГА00063746 від 18.08.2011 року сторони погодили термін повернення кредиту 18.08.2014 року( п.2 спеціальної частини договору та п. 1.4 загальної частини). Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 18 числа кожного місяця кошти у сумі 2040,5 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання та підписали відповідний графік погашення заборгованості.

Щодо виконання зобов`язання простроченого боржника після спливу строку (терміну) такого виконання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 36 місяців до 18.08.2014 року включно. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відтак, у межах строку кредитування до 18.08.2014 відповіач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 18 числа кожного місяця. Починаючи з 19.08.2014 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 18 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся до суду з позовом 17.07.2015 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячного платежу за травень 2012 року, тому з урахуванням строку позовної давності до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту 31837,79 грн.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 19.11.2014 року позивач не міг такі проценти нараховувати, тому з урахуванням строку дії кредитного договору та строку позовної давності до стягнення підлягає заборгованість за процентами в сумі 6962,71 грн.

Щодо вимог про стягнення неустойки, нарахованої за останній рік до дня звернення до суду.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та дати, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Право позивача нараховувати плату за пропуск платежів передбачено п. 9 спеціальної частини умов договору та п. 4.3 загальної частини, а саме з розрахунку 0,5 % за методом "факт /360", таким чином виходячи з суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками 38800,50 грн. х 0,5% х360, пеня за прострочення сплати платежів становить 69840,90 грн.

Разом з тим, суд вважає не обґрунтованими вимоги позивача про стягнення комісії виходячи з наступного.

Умовами кредитного договору( п. 4 спеціальної частини кредитного договору та п. 1.6) передбачено, що позичальник зобов"язаний щомісячно сплачувати винагороду банку за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже управління кредитом є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

За таких обставин вимога про стягнення комісії за управління кредитом до задоволення не підлягає.

Враховуючи, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1086,41 грн.

Керуючись ст. ст. 12,77, 81, 141, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 509, 526, 551, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за договором банківського обслуговування №BLаЖГА00063746 від 18.08.2011 року в розмірі 108641,40 грн. з них заборгованість за тілом кредиту 31837,79 грн., заборгованість за процентами 6962,71 грн., пеня за несвоєчасне проведення розрахунків 69 840,9 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1086,41 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.10.2022 року

Позивач : Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" , місцезнаходження м. Київ, вул.Дегтярівська,27 Т,

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцепроживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

Суддя Л.М.Чішман