ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 523/1820/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/7721/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів - Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дяченка В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.1-2).

В обґрунтування позову посилався на те, що з 26 червня 1998 року він та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають спільних дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. З відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Він не має наміру їх поновлювати, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 26 червня 1998 року у виконавчому комітеті Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис №18.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, що оскаржується

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 червня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 26 червня 1998 року у виконавчому комітеті Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис №18.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, не мають наміру поновлювати відносини, сім`я носить виключно формальний характер. Суд надавав сторонам час на примирення, яке не відбулося (а.с.51-52).

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не повідомив апелянта про дату та час судового розгляду; рішення суду є передчасним, не відповідає спільним сімейним та особистим її інтересам, розірвання шлюбу негативно відіб`ється на моральному та психологічному здоров`ї доньки, та неповнолітнього сину (а.с.54-58).

Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правил ч.13ст.7, ч.1ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги та керуючись вимогами ст.ст.24,56, ч.3ст.105, ч.2ст.112, ч.2ст.114, ч.3ст.115 СК України, суд виходив з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Сторони по справі припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, не мають наміру поновлювати відносини, сім`я носить виключно формальний характер. Суд надавав сторонам час на примирення, яке не відбулося.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 26 червня 1998 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис №18(а.с.10).

Від шлюбу сторони маютьповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,8).

Позивач зазначив, що вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. З відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Підстав для примирення не вбачає, вважає, що шлюб остаточно розпався та сім`ю не зберегти (а.с.1).

Відповідачка заперечувала проти задоволення позову, надала заяву про врегулювання спору за участю судді та про надання строку для примирення (а.с.30-31, 36-37).

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про врегулювання спору за участю судді відмовлено (а.с.41).

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року сторонам надано строк для примирення тривалістю п`ять місяців, провадження у справі зупинене (а.с.42).

Після відновлення провадження ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши що примирення не відбулося, на позові наполягає (а.с.45).

Відповідачка до суду не з`явилася.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частиною 1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч.3ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом першої інстанції, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться, нормальні шлюбні відносини не можуть бути поновлені. Із поданих до суду першої інстанції заяв позивача вбачається, що він не бажає продовження шлюбних відносин із відповідачкою.

Разом з тим, за заявою відповідачки суд надав сторонам час для примирення, однак його не відбулося.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24,56 СК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що у встановленому законом порядку їй не була направлена ухвала про поновлення провадження у справі та вона не була сповіщена про дату та час розгляду справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 05 травня 2022 року про поновлення провадження у справі та призначення розгляду справи на 20 червня 2022 року направлялася судом поштою на адресу ОСОБА_1 , вказану нею в заяві про її адресу для листування, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Однак, поштове повідомлення повернулося з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.48-49).

Крім того, у порушення вимог ст.44, ч.1ст.131 ЦПК України відповідач не цікавилася рухом справи, провадження у якій було зупинене більше року тому за її заявою для надання часу на примирення сторін.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що рішення суду є передчасним, не відповідає спільним сімейним та особистим її інтересам, не приймаються до уваги.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі №569/458/18.

Враховуючи, що позивач не бажає миритися з відповідачкою, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивач не виявив намір на збереження сім`ї, суд не може примусити його зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що розірвання шлюбу суперечитиме інтересам дітей, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки розірвання шлюбу між сторонами не вплине на право дітей на виховання їх батьками. Обов`язки батьків щодо виховання власних дітей передбачені положеннями ст.ст.150,157 СК України та не залежать від перебування батьків у шлюбі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції. Відповідачка всупереч процесуальному обов`язку, передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження своїх доводів та спростування висновків суду першої інстанції належних і допустимих доказів не надала.

Суд першої інстанцій правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому судове рішення є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на положення ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат у разі відмови у задоволенні вимог покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: