Справа № 462/4030/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірного накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів- Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірного накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 10.01.2021 р. щодо нього складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАН №3651224, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністратвиного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3651224 від 10.01.2021 року скасовано, зобов`язано стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн., справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП закрито. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Із мотивувальної частини судового рішення вбачається, що:«Разом з тим, суд вважає, що стороною відповідача не доведено того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови поліцейський прийняв зазначене рішення на підставі об`єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено. Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що інспектором не спростовано доводи позивача, що він не порушував Правил дорожнього руху, тому суд дійшов висновку, що притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП є незаконним». На думку позивача, обставини щодо незаконності винесеної постанови і незаконності притягнення позивача до адмінвідповідальності не підлягають доведенню, так як встановлені рішенням суду. Тому, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, що також виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, фактично позивач перебував під слідством і судом протягом 4 місяців, тобто з моменту складення постанови 10.01.2021 р. до моменту набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. та отримання такого, а тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 26000 гривень. Крім цього, позивач зазначає, що в результаті безпідставної зупинки та винесення неправомірної постанови з накладенням штрафу права позивача були порушені та для відновлення своїх прав позивач повинен був вживати заходи до їх відновлення в суді. Позивачу була нанесена моральна шкода, пов`язана зі стресом від неправомірних дій працівників поліції, яку від оцінює в 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Суму позову також обгрунтовує наступними порушеннями законів, які припустили працівники поліції та наслідком чого були суттєво порушені його права: працівники поліції фактично не зупиняли автомобіль, яким він керував,який був припаркований, а отже жодного руху він не здійснював, а тому, на думку позивача, безпідставно була складена неправомріна постанова, відомості у такій внесені неправдиві, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав та очікувати результат оскарження понад чотири місяці; розгляд справи та винесення постанов відбувалися на місці складення адміністративних матеріалів, у вихідний день, 10.01.2021 р. (неділя), який позивач планував провести із сім`єю, однак, у зв`язку з неправомріними діями працівників поліції члени сім`ї змушені були близько однієї години провести на вулиці, в січні місяці в морозний день, очікуючи поки будуть складені матеріали, які в день складення вручені йому не були; при розгляді справи працівники поліції відмовили у наданні правничої допомоги, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, ст. 59 Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10.08.2022 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022 р. відкрито провадження у справі

11.10.2022 р. від відповідача - Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, в якому відповідач позов не визнає, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності працівника поліції в межах адміністративного провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, якими скасовані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Позовні вимоги вважають необгрунтованими і безпідставними.

30.09.2022 р. від відповідача - Державної казначейської служби України надійшов відзив, суть якого зводиться до наступного. Пред`являючи позовну заяву до юридичної особи - Державної казначейської служби України позивачем зазначено неналежний спосіб стягнення моральної шкоди, а саме: з юридичної особи, оскільки Казначейство в жодних правових або будь-яких інших відносинах, ані з позивачем, ані з іншим відповідачем не перебуває, тому казначейство не може виступати у якості відповідача по справі. Таким чином, заявлена моральна шкода, у разі задоволення позову, підлягає стягненню не з юридичної особи, а з державного бюджету, що не є тотожним у процесі виконання рішення суду, відповідно і відповідачем у справі повинна виступати не Державна казначейська служба України як юридична особа, а Держава, оскільки Державна казначейська служба України не повинна відповідати коштами, передбаченими на утримання установи, за дії або бездіяльність органів державної влади. Наполягає, що Казначейство не несе відповідальність за дії органів державної влади. Крім того, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведнікою відповідача та заподіяною шкодою. Тому просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві. Доповнив, що події мали місце в день його народження, він планував святкувати в колі сім`ї, однак і він і члени його сім`ї були позбавлені комфортного, спокійного проведення часу.

В судове засідання відповідачі не з`явилися, однак, на підставі ст. 223 ЦПК України та з урахуванням наявних у матеріалах справи відзивів, суд приходить до переконання про розгляд справи у відсутності представників відповідачів за наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2021 р. щодо ОСОБА_1 складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАН №3651224, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Суть правопорушення полягала в тому, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем на вул. Суховоля в м. Трускавець, здійснив рух по смузі, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3651224 від 10.01.2021 року скасовано, зобов`язано стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн., справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП закрито.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначив, що представник відповідача протиправно склав постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпП відносно нього, чим йому завдано суттєвих моральних страждань.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з складенням відносно нього постанови та її скасування.

Окрім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було, оскільки вищевказана постанова - скасована рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 року.

Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли заподіяння позивачу моральної і матеріальної шкоди, а сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду.

Згаданий висновок узгоджується з висновками викладеними Верховним Судом у Постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18.

З огляду на викладене, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, внаслідок незаконних дій відповідача, а також не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями службових осіб поліції та настанням негативних наслідків, на які він посилався у позовній заяві, обґрунтовуючи моральну шкоду.

Відтак, в задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з безпідставністю такої.

Враховуючи наведене та на підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірного накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Департамент патрульної поліції, Код , м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Державна казначейська служба України, Код , м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Повне рішення складене 27.10.2022 р.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі №462/4030/22.

Суддя: Б.М.Гедз