Провадження № 2/161/4571/22
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

08 листопада 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна подружжя спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

07 листопада 2022 на адресу суду надійшла вказана заява.

Заява обґрунтована тим, що існує реальна небезпека відчуження відповідачем майна, яке є предметом позову.

У зв`язку з вищенаведеним позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

1) накладення арешту на належні відповідачу ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна, а саме:

- земельну ділянку з кадастровим номером :33:025:0130, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

- квартиру за адресою АДРЕСА_2 ;

- машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ;

2) заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстратором прав на нерухоме майно, державним реєстратором органів місцевого самоврядування, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищенаведених об`єктів нерухомого майна;

3) заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо:

- передачі в користування вищенаведеної квартири та щодо реєстрації місця проживання будь-яких осіб у зазначеній квартирі;

- передачі в користування вищенаведеної земельної ділянки;

- передачі в користування вищенаведеного машиномісця.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку, що у її задоволенні слід відмовити, з таких підстав.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

З матеріалів справи слідує, що майно, стосовно якого позивач просить вжити заходів забезпечення позову, придбане під час шлюбу сторін.

В свою чергу п.п.4-1 - 4-4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зазначено, що правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами.

При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Якщо в заяві про згоду на відчуження спільного майна зазначено прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, на відчуження якого дається згода, нотаріус при посвідченні відповідного договору зобов`язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

Отже, чинним законодавством детально врегульований порядок посвідчення нотаріусами правочинів стосовно нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, навіть колишнього, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач зможе відчужити спірне майно, або іншим чином розпорядитися ним, без відома та згоди на це позивача.

Також суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має намір здійснити таке відчуження.

Стосовно вимог заяви про заборону передачі у користування спірного майна, суд зауважує, що такі заходи забезпечення позову неспівмірні із заявленими позовними вимогами, та фактично становлять невиправдане втручання у право власника (співвласника) користуватися та володіти своїм майном. Крім того, позивачем не зазначено, яким чином задоволення такого заходу забезпечення позову сприятиме поновленню його прав, у разі можливого задоволення позову.

Так само надуманим є захід забезпечення позову у вигляді заборони реєстрації місця проживання у квартирі, оскільки в незалежності від результатів розгляду цього спору, відповідач як співвласник майна має право на реєстрацію місця проживання у ньому інших осіб, без згоди на це всіх співвласників, що прямо передбачено ч.3 ст.9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна подружжя спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк