КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/4007/20 Головуючий у І інстанції - Колдіна О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/3956/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача шляхом відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.09.2015 року між позивачем та ПАТ «Юніон Стандарт Банк» було укладено договір №1 про відповідальне зберігання цінностей у банку, відповідно до умов якого позивач передав на зберігання відповідачу 20 000 доларів США. 02.10.2015 року постановою Правління НБУ №665/БТ віднесено ПАТ «Юніон Стандарт Банк» до категорії неплатоспроможних та відповідачем делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку Білій Ірини Володимирівні. 28.12.2015 року відповідачем прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Юніон Стандарт Банк» та делеговано повноваження ліквідатора Кічуку О.І. 11.12.2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.05.2018 року у справі №752/24451/17 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Юніон Стандарт Банк», яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2018 року та ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.02.2019 року, позов задоволено частково, ухвалено стягнути з ПАТ «Юніон Стандарт Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США відповідно до Договору №1 від 03.09.2015 року.

28.02.2019 позивач на адресу уповноваженої особи Фонду подав заяву про включення до реєстру кредиторів банку за рішенням суду від 22.05.2018 року, на що отримав відповідь про відмову в зв`язку з пропуском строку для звернення з кредиторськими вимогами .

Вважаючи що діями відповідача завдана шкода в розмірі 20 000 доларів США, позивач просив суд стягнути зазначену суму коштів на його користь.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини по справі, що призвело до невідповідності висновків та неправильного застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.09.2015 року між позивачем та ПАТ «Юніон Стандарт Банк» було укладено договір №1 про відповідальне зберігання цінностей у Банку, відповідно до умов якого позивач передав на зберігання відповідачу 20 000 доларів США.

02.10.2015 року постановою Правління НБУ №665/БТ віднесено ПАТ «Юніон Стандарт Банк» до категорії неплатоспроможних та відповідачем делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку Білій Ірини Володимирівні.

28.12.2015 року відповідачем прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Юніон Стандарт Банк» та делеговано повноваження ліквідатора Кічуку О.І.

11.12.2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення ПАТ «Юніон Стандарт Банк».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.05.2018 року у справі №752/24451/17 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Юніон Стандарт Банк», яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2018 року та ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.02.2019 року позов задоволено частково, ухвалено стягнути з ПАТ «Юніон Стандарт Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США відповідно до Договору №1 від 03.09.2015 року.

28.02.2019 позивач, на адресу уповноваженої особи відповідача, подав заяву про включення до реєстру кредиторів банку за рішенням суду від 22.05.2018 року, на що отримав відповідь про відмову в зв`язку з пропуском строку для звернення з кредиторськими вимогами.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що такими діями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб йому завдані збитки в розмірі 20000 доларів США.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Позивач у визначений спеціальним законом строк не звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про включення його вимог до Реєстру акцептованих кредиторів вимог. Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність в діях відповідача вини в заподіяні майнової шкоди позивачу по причині відмови у акцептуванні заяви позивача про включення позивача до реєстру кредиторів в зв`язку з пропуском строків для звернення з кредитними вимоги, що передбачені законодавством. Суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів враховуючи наступне.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до стаття 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст.3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

В силу положень ст. 44 Закону Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Згідно з ст.45 Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Судом встановлено, що оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку ПАТ «юСБ» було опубліковано 30.12.2015 р.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Фонд зобов`язаний у 60-денний строк з дня початку процедури ліквідації банку надіслати повідомлення всім клієнтам, які користуються послугами відповідального зберігання, про необхідність вилучити свої цінності протягом одного місяця з дня повідомлення. Матеріальні цінності, що перебували на відповідальному зберіганні банку і не були вилучені власниками в зазначений у повідомленні строк, вважаються фондами, на які не можуть претендувати кредитори банку. Такі цінності переходять у розпорядження Фонду для повернення законним власникам.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Позивач у визначений спеціальним законом строк не звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про включення його вимог до Реєстру акцептованих кредиторських вимог.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність в діях відповідача вини в заподіяні майнової шкоди позивачу по причині відмови у акцептуванні заяви позивача про включення позивача до реєстру кредиторів в зв`язку з пропуском строків для звернення з кредиторськими вимогами, що передбачені законодавством.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 р. №665/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 р. № 182 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЮСБ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 24 грудня 2015 р. № 939 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 грудня 2015 р. № 241, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЮСБ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі- Закон) 11 грудня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №3048023 про державну реєстрацію припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» (далі - ПАТ «ЮСБ БАНК») як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Згідно зі статтею 52 Закону вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «ЮСБ БАНК» припинено.

Доводи апеляційної скарги, щодо невірного застосування норм матеріального права колегія суддів відхиляє оскільки у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2001цс15.

З 03.10.2015 року в ПАТ «ЮСБ» було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило задоволення вимог кредиторів та вкладників банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно неприйняття судом першої інстанції до уваги того, що позивач до запровадження тимчасової адміністрації та під час виконання уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку неодноразово звертався із заявами та актами про повернення цінностей на ,що отримав відмову колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 44 Закону про СГВФО передбачено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону про СГВФО Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Статтею 47 про СГВФО визначено, що Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду.

До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 Закону.

Рішення уповноваженої особи Фонду є обов`язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду:

1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується;

2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку;

4) здійснює повноваження Фонду, визначені Законом та делеговані їй Фондом;

5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно із статтею 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом тощо;

Згідно до п.5-4, ч.І ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.

Пунктом 3 частини 2 статті 46 Закону про СГВФО передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

Статтею 45 Закону про СГВФО встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

При цьому черговість та порядок задоволення вимог до банку за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, визначені статтею 52 Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 48 Закону, уповноважена особа Фонду на ліквідацію складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Так, оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ПАТ «ЮСБ» було опубліковано в газеті «Голос України» № 249 (6253) від 30.12.2015 року.

05 квітня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування було прийнято рішення №472 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ЮСБ БАНК».

За приписами частини 1 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 нього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Передбачений імперативними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлений 30-денний строк на прийняття вимог кредиторів банку є присічним, а тому поновленню чи продовженню не підлягає, а вимоги, заявлені після спливу такого строку, вважаються погашеними в будь-якому випадку, незалежно від існування поважності причин такого пропуску.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 21.10.2015 по справі № 916/5236/14, постановах Верховного суду: від 03.04.2018 по справі № 910/15373/17, від 29.05.2019 року № 910/17073/17, від 27.09.2019 року № 910/14465/17.

Окрім іншого між позивачем та ПАТ «ЮСБ Банк» було укладено Договір № 1 про відповідальне зберігання цінностей у банку від 03.09.2015 року, який закінчився 03.10.2015 року.

Після запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ЮСБ Банк» переданих на відповідальне зберігання цінностей виявлено не було, що унеможливило їх повернення Позивачу.

Враховуючи, те що з 28.12.2015 року в ПАТ «ЮСБ Банк»» було запроваджено ліквідаційну процедуру, що унеможливило задоволення вимог кредиторів банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач повинен був в порядку встановленому Законом звернутися до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ЮСБ Банк» із кредиторськими вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Проте Позивач із заявою про включення його кредиторських вимог до Уповноваженої особи не звернувся.

Натомість з 2017 року позивач звертався неодноразово до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ЮСБ Банк» про стягнення коштів (справа № 752/229/17), з позовом до ПАТ «ЮСБ Банк», ФГВФО про стягнення коштів (справа № 752/24451/17), позовом до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ЮСБ Банк» про зобов`язання визнати кредиторські вимоги та внесення змін до акцептованих вимог кредиторів (справа № 752/9471/19).

Позивач звернувся з заявою про включення до реєстру кредиторів лише 28.02.2019 року, пропустивши встановлений Законом строк майже на 4 роки.

Враховуючи викладене, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк», на виконання норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Позивачу була направлена відповідь про відсутність правових підстав для включення його вимог до акцептованого реєстру кредиторів, оскільки ним було попущено визначений законодавством строк для звернення з кредиторськими вимогами.

При цьому, уповноважена особа Фонду гарантування діяла в порядку, в межах та у спосіб визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, Позивач, на власний розсуд розпорядився своїм правом на звернення з кредиторськими вимогами до ПАТ «ЮСБ Банк», наслідком чого стало припинення вказаного права у зв`язку з пропуском строку передбаченого ст.49 спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Окрім іншого колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно з ч. ч. 1, 2, 4 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, суду необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправну поведінку, розмір шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, вину відповідача.

При цьому на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням та шкодою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Враховуючи викладене, акцептування кредиторських вимог не є шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ст. 52 Закону про СГВФО задоволення кредиторських вимог здійснюється Уповноваженою особою за рахунок коштів, які надходять від реалізації майна банку. Крім того вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними.

Відповідно до черговості визначеної п.4 ч.І ст. 52 Закону Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: в 4 чергу вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку па дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними

Відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 11 грудня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань №3048023 про державну реєстрацію припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Припинення неплатоспроможного банку, як юридичної особи має наступні наслідки:

вимоги до банку, незадоволені за недостатністю майна банку, вважаються погашеними (ч.І ст.52 Закону про СГВФО); - повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора ПАТ «Юніон Стандард Банк» є припиненими

На дату внесення запису про припинення банку було погашено 1,2 і частково 3 чергу (20 відсотків) акцептованих вимог кредиторів.

За таких умов, погашення кредиторських вимог відбувається від імені та за рахунок неплатоспроможного Банку. Віднесення вимог до певної черги лише створює передумови для отримання зазначених коштів, проте погашення кредиторських вимог залежить від достатності коштів одержаних від реалізації майна банку.

Враховуючи викладене викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник