ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7067/22 Справа № 431/2054/21 Суддя у 1-й інстанції - Пелих О.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агродвір", третя особа державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області про скасування рішення державного реєстратора, припинення іншого речового права

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 10 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

19.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агродвір", третя особа державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області про скасування рішення державного реєстратора, припинення іншого речового права, в якому просив суд скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області Бешкинської О.М. від 22.03.2021 р. № 57213831 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; припинити інше речове право (право оренди) щодо земельної ділянки № :06:001:0099, запис № 41102098, зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області Бешкинської О.М. від 22.03.2021 р. №57213831 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОДВІР», код за ЄДРЮОФОП: 39550042; адреса: 92760, вул. Колгоспна, б. 19 с. Половинкине Старобільського району Луганської області, Україна; на його користь суму сплачених судових витрат (судового збору) у розмірі 908 грн. 00 коп. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що на підставі cвідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташованої на території Половинкинської сільської ради Старобільського району Луганської області (кадастровий номер ділянки :06:001:0099), площею 4,2283 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У договірні відносини щодо речових прав на зазначену земельну ділянку з жодною особою він не вступав, письмові договори не підписував. Під час отримання відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дізнався про те, що на належну йому земельну ділянку зареєстровано похідне речове право. Враховуючи те, що фактично договірні відносини щодо прав користування земельною ділянкою відсутні, то підстави для визнання договору, на підставі якого зареєстровано право оренди, недійсним відсутні, а тому ним відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96) визначає можливий спосіб захисту своїх прав у вигляді скасування запису про державну реєстрацію речового права. У зв`язку з чим звернувся до суду за захистом (а.с.2-6).

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 10 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агродвір", третя особа державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області про скасування рішення державного реєстратора, припинення іншого речового права - відмовлено (а.с. 67-69).

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 70-71).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташованої на території Половинкинської сільської ради Старобільського району Луганської області (кадастровий номер ділянки :06:001:0099), площею 4,2283 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М., зареєстрованим за № 1712 (спадкова справа № 44/2019) (а.с.11).

Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області 22.03.2021 р. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57213831, внаслідок якого було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 41102098 про реєстрацію іншого речового права права оренди, на підставі якого СТОВ «Агродвір» було набуто право користування земельною ділянкою, належної позивачу (а.с.12-13).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що такі вимоги є незаконними та необґрунтованими.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі» .

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Договір підписаний сторонами, визначено предмет договору, об`єкт оренди із зазначенням розміру та кадастрових номерів земельних ділянок, строк дії договору, орендна плата, умови використання земельної ділянки, інші права та обов`язки сторін, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору та про вільність волевиявлення учасників правочину щодо його укладення.

Частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а позивачем суду не доведено обставин щодо відсутності в оспорюваному договорі оренди істотних умов, як то строк дії договору, орендна плата, наявність підробки щодо строку оренди. Від призначення судово технічної експертизи щодо встановлення наявності або відсутності ознак підробки окремих положень договору оренди представник позивача відмовилась, будь яких інших доказів суду на підтвердження цих обставин не надано.

За змістом ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених в рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (справа «Салман проти Туреччини»).

Аналізуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, з`ясовуючи вказані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», суд вважає, що позивачем не додано належних та допустимих доказів того, що у договірні відносини щодо речових прав на належну йому земельну ділянку позивач з жодною особою не вступав, договір не підписував.

Усуваючи розбіжності у застосуванні норм матеріального права, а саме, статті 15 ЦК України та статті 15 Закону України «Про оренду землі», Верховній Суд України у постанові від 09 грудня 2015 року у справі 6-849цс15 дійшов до наступного висновку, а саме, «з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається із матеріалів справи під час розгляду справи в судді 1 інстанції не було встановлено, що відповідач порушує, не визнає або оспорює права позивача.

Статтею 205 ЦК України визначено дві форми правочинів - усна та письмова.

Відповідно до ст.208 ЦК України та ст. 14 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Звертаючись до суду з позовом позивач не надає суду оригінал чи належним чином завірену копію договору оренди землі щодо якого просить суд скасувати рішення державного реєстратора.

Також і відповідач не має змогу надати вказаний договір, оскільки відповідно до листа від 22.07.2021 року його втратили під час переїзду архіву СТОВ Агродвір (а.с.42-44).

Суд 1 інстанції правомірно не взяв до уваги з чим погоджується колегія суддів, посилання позивача на те, що він не укладав спірний договір оренди землі, враховуючи відсутність в ньому підпису ОСОБА_1 та відповідно відсутності підстав для реєстрації права на його підставі, оскільки в матеріалах справи наявне платіжне доручення №40 від 12.10.2021 відповідно до якого ОСОБА_1 отримав орендну плату за землю 2021 рік (а.с.56).

Також в матеріалах справи наявні пояснення Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, згідно якими вбачається, що під час здійснення реєстраційних дій, заявником було подано всі необхідні документи для вчинення таких дій та підстав для відмови в державній реєстрації права не було (а.с.85).

Крім того, судом апеляційної інстанції ухвалою від 21.02.2022 року було витребувано у Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області реєстраційну справу щодо реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий № :06:001:0099 та договір оренди земельної ділянки кадастровий № :06:001:0099 від 01 листопада 2020 року укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Агродвір» (а.с.104).

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2І02-ІХ в Україні введено воєнний стан.

Оскільки, на даний час Луганська область є окупованою територією отримати витребувані документи не вбачається можливим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутність спірного договору оренди землі позбавляє суд можливості перевірити відповідність виконання підпису у договорі від імені позивача, а вимоги щодо скасування реєстрації договору оренди є похідними від вимог про визнання договору недійсним через відсутність істотних умов, то й підстави для визнання незаконним рішення про реєстрацію договору оренди відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 10 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: