Справа №150/325/22
Провадження по справі №2-к/150/1/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Николайчук Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Могилів - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів - Подільському районі Вінницької області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду Вінницької області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із клопотанням про визнання на території України рішення суду м. Єдинець із місцезнаходженням у м. Окниця, Республіка Молдова від 09 лютого 2021 року, електронний номер справи 2п/с-242О, яке набрало законної сили, відповідно до якого схвалено усиновлення неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , персональний код НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 та задоволено його вимогу про запис батьком ОСОБА_7 , а саме погоджено записати в актах цивільного стану неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якості батька у графі «батько» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , персональний код НОМЕР_1 . Інші дані цивільного стану у свідоцтві про народження дитини залишено без змін. Обгрунтовуючи вимоги, зазначені в клопотанні, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посилаються на те, що визнання рішення іноземного суду про усиновлення в Україні необхідне для внесення змін в актовий запис про народження сина та отримання нового свідоцтва, актовий запис про народження сина зберігається у Могилів - Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів - Подільському районі Вінницької області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Ухвалою від 02.09.2022 клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню прийнято до розгляду.

Учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання,до суду не з`явились.

Відповідно до ч.5 ст.473 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Представником заявників - адвокатом Заболотною Г.В., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, через канцелярію суду подано заяву, в якій просить проводити розгляд справи за їх відсутності, вимоги клопотання підтримує.

Від начальника Могилів - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів - Подільському районі Вінницької області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Васильєвої Л. на адресу суду надійшла заява, в якій вона не заперечує проти задоволення клопотання.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

25.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у відділі державної реєстрацції актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області укладено шлюб, актовий запис,№19.

Від вище вказаного шлюбу народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.10.2015 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано, що стверджується копією рішення по справі №150/243/15-ц (провадження по справі №2/150/115/15 (а.с. 12-13). Рішення суду набрало законної сили 27.10.2015.

Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 31.08.2017 по справі №150/437/17 (провадження по справі №2/150/190/17) ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-16). Рішення набрало законної сили12.09.2017.

10.02.2018 між ОСОБА_1 та громадянином Р.Молдова ОСОБА_2 укладено шлюб у Державній службі цивільного стану Окниця Р.Молдова, актовий запис №11 (а.с. 9-10).

Відповідно до рішення м.Єдинець з місцем знаходження в м. Окниця, Республіка Молдова від 09.02.2021 позов, поданий ОСОБА_2 , про надання згоди на усиновлення задоволено в повному обсязі. Схвалено усиновлення неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , персональний код НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 та задоволено його вимогу про запис батьком ОСОБА_7 , а саме погоджено записати в актах цивільного стану неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якості батька у графі «батько» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , персональний код НОМЕР_1 . Інші дані цивільного стану у свідоцтві про народження дитини залишено без змін.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно частини першої статті 82 вищевказаного Закону визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ст.471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч., ч.1, 2 ст.472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

10.11.1994 Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка набула чинності для України 14.04.1995 і застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією і Туркменістаном (ЗУ від 10.11.1994 року № 240/94-ВР). Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР ратифіковано із застереженнями Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (м. Мінськ, 22.01.1993).

Відповідно до вказаного закону, Україна взяла на себе: зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому статтею 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів; зобов`язання визнавати і виконувати рішення, винесені на територіях держав - учасниць Конвенції, передбачені пунктом «а» статті 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов`язань. Згідно з пунктом «а» ст.51 вказаної Конвенції, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема, рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань, рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Згідно зі статтею 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Статтею 48 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 13 грудня 1993 року, ратифікованого Україною Законом від 10.11.1994 встановлено, що за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення судів з цивільних справ, винесені на території іншої Договірної Сторони.

Стаття 49 вказаного Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу визначає наступні умови, за яких рішення Договірної Сторони визнаються і виконуються: 1) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території рішення було винесено, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності, - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Відповідно до статті 50 вищезазначеного Договору клопотання про визнання і виконання рішення може бути подане безпосередньо до відповідного суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, або також за посередництвом суду, який розглядав справу в першій інстанції. До клопотання потрібно додати: 1) рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення, 2) документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене; а в випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином, 3) завірений переклад клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1, 2, на мову тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону «Про міжнародне приватне право», якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до п.5.1 розділу 5 «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54, рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародним договором України або за принципом взаємності у відносинах з іноземною державою, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

В пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

За таких обставин клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду про усиновлення підлягає до задоволення.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 13 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ст. 13 Гаазької Конвенції 1961 року, ст. ст. 260, 261, 353, 354, 471-473 ЦПК України ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, задовольнити.

Визнати на території України рішення суду м.Єдинець, місцезнаходженням у м.Окниця, Республіка Молдова від 09 лютого 2021 року, електронний номер справи 2п/с-2420, яке набрало законної сили, відповідно до якого схвалено усиновлення неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , персональний код НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , та задоволено його вимогу про запис його батьком ОСОБА_7 , а саме погоджено записати в актах цивільного стану неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якості батька у графі «батько» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , персональний код НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК