Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Рабчинської Я.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади м.Житомира в особі Житомирської міської ради про скасування права власності, встановлення факту володіння майном, визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Територіальної громади м.Житомира в особі Житомирської міської ради згідно якої просять:

- скасувати право власності по 1/7 за кожним: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- встановити факт володіння ОСОБА_3 будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом (після смерті матері ОСОБА_3 ) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 26.11.1965 р. батько позивачів ОСОБА_7 склав заповіт на користь своєї дружини (матір позивачів) - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_7 , а відповідно відкрилась спадщина на належне йому майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З невідомих причин спадщина була прийнята не спадкоємцем за заповітом - ОСОБА_3 , а спадкоємцями за законом - дружиною та дітьми спадкодавця, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 по 1/7 частині за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачів - ОСОБА_3 . Інші спадкоємці, окрім позивачів, також померли.

Позивачі переконані, що спадщина після смерті батька була оформлена неправильно, а тому просять скасувати право власності по 1/7 частки спадкового майна за кожним спадкоємцем: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

У судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивача подав заяву від 20.01.2022 про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача згідно заяви від 15.03.2021р. позов не визнав, просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 69).

Суд дослідив матеріали справи, оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що згідно заповіту складеного ОСОБА_7 26.11.1965р. та посвідченого нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори за реєстром №3-4037, ОСОБА_7 на випадок смерті все своє майно заповів своїй дружині ОСОБА_3 (а.с. 16).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.01.1966р. серії НОМЕР_1 (а.с. 43).

З матеріалів справи вбачається що, спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли дружина та діти останнього в рівних частках - по 1/7 спадкового майна (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) кожен, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (а.с. 20, ).

Таким чином, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №18683677 від 30.04.2008 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за власниками: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (а.с. 25, 26).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.46).

З матеріалів спадкової справи №470/1995 до майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_3 за життя склала заповіт від 17.12.1977р., за яким заповіла все своє майно сину ОСОБА_5 (а.с. 102).

Докази того, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.109)

За матеріалами спадкової справи №28/2008 до майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що заяву про прийняття спадщини подали до Першої Житомирської держконтори діти померлого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с. 106, 117), та дружина - ОСОБА_10 (а.с.112). Разом з тим відсутні докази видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого ОСОБА_5 .

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємиця ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_10 , також проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 31, 33, 39).

За матеріалами спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_11 подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Разом з тим відсутні дані про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.120 - 126).

За матеріалами спадкової справи №168/2020 заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 заяви про вступ у спадщину не подавались (а.с.136 - 147).

Встановлені обставини свідчать, що спір у справі виник у зв`язку з порушення порядку спадкування.

Так, приписами ст.ст. 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Аналіз вищевказаних норм свідчить, що за наявності заповіту, право на спадкування мають особи визначені в останньому.

Разом з тим, суд звертає увагу, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли спадкоємці за законом, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

Як вже було зазначено, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 померли.

За матеріалами спадкових справ вбачається, що заяви про вступ у спадщину після смерті ОСОБА_3 подали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачі по справі). Після смерті ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини подали діти померлого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та дружина - ОСОБА_10 ; після смерті ОСОБА_4 заяву подала дочка померлої ОСОБА_11 .

При цьому слід також врахувати, що ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_5 , який проживав зі спадкодавцем за однією адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується матеріалами спадкових справ № 470/1995 та №28/2008.

Вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду та просили, зокрема, скасувати право власності по 1/7 зокрема, за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності на вказаний будинок за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачем за позовними вимогами визначено лише Територіальну громаду м.Житомира в особі Житомирської міської ради.

Разом з тим, як було зазначено вище, після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заяви про вступ у спадщину подали спадкоємці за законом.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи, що в матеріалах спадкових справ до майна померлих ОСОБА_3 , ОСОБА_5 відсутні заяви про відмову від прийняття спадщини спадкоємцями, які проживали разом зі спадкодавцями за адресою: АДРЕСА_1 , суд зважає на права спадкоємиці ОСОБА_5 , його дружина - ОСОБА_10 на предмет вирішення даного спору.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог(пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК у відповідній редакції).

Системний аналіз статей 51, 175 ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ст.51 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Предметом спору у даній справі є:

- скасування права власності по 1/7 за кожним: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- встановлення факту володіння ОСОБА_3 будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом (після смерті матері ОСОБА_3 ) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем до участі у справі залучено лише територіальну громаду м.Житомира в особі Житомирської міської ради. Разом з тим не обгрунтовано, які права позивачів територіальна громада м.Житомира не визнає або ж порушує.

На переконання суду аналіз матеріалів спадкових справи свідчить про безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами спадкоємців ОСОБА_5 , які до участі у розгляді даної справи за клопотанням позивача не залучені.

Позивач у цій справі клопотань про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів, або заміну відповідача на належного не заявляв.

Оскільки позов пред`явлено до неповного кола осіб, яких рішення по справі безпосередньо стосується, позивачем у підготовчому судовому засіданні не заявлено клопотання про залучення у справу як співвідповідачів осіб, на яких поширюються наслідки скасування права власності на спадкове майно, в задоволенні позову слід відмовити.

Окрім того, враховуючи обставини справи позивачем невірно застосовано спосіб захисту в частині скасування права власності на житловий будинок, оскільки такий не буде гарантувати ефективне відновлення права у його практичному застосуванні. Так, чинним законодавством не передбачено механізму виконання судового рішення про скасування права власності.

Аналізуючи зміст ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слід дійти висновку про наступні способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1. скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2. визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3. скасування державної реєстрації прав.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 206, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.02.2022.

Суддя В. П. Маслак