ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/572/22

Головуючий у першій інстанції Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1076/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2022 року (місце ухвалення м. Новгород-Сіверський) про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно. У позові просила визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у будівлі А-1 під номером а-3. Доручити Новгород-Сіверській міській раді Чернігівської області провести обстеження квартири, у якій позивачка проживає і володіє нею за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення у якому вона зберігає тверде паливо, за адресою: АДРЕСА_2 , та скласти відповідний акт, у якому вказати з якого часу вона користується ним.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17.08.2022 позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду.

В обґрунтування суд послався на те, що у провадженні Семенівського районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова та Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій позивач просить суд визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Тобто, судом встановлено, що у провадженні іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та направити справу на новий розгляд до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області.

За доводами апеляційної скарги предметом спору у позові поданому 15.02.2022 було визнання права на нерухоме майно, а саме приміщення № НОМЕР_1 , де позивачка зберігає тверде паливо, яке знаходиться у будівлі Б-1 за адресою: АДРЕСА_2 , який на підставі заяви позивачки від 25.08.2022 ухвалою суду 26.08.2022 було залишено без розгляду. Судом не враховано, що звертаючись до суду 12.07.2022 предметом спору у даному позові була квартира, де позивачка проживає та розташована у будівлі А-1 під номером а-3 за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, предмет спору позовів є різним, на підставі чого ухвала суду про залишення даного позову на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є незаконною.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 111, 112, 113, 116), від позивачки ОСОБА_1 мається заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності (а.с. 114).

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17.08.2022 позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду позовну заяву на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд виходив з того, що у провадженні Семенівського районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова та Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій позивач просить суд визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Тобто, судом встановлено, що у провадженні іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу;сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22.05.2019 у справі №640/7778/18, позови вважаються тотожними, якщо вони повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, не звернув уваги на те, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту прав та охоронюваного законом інтересу.

Отже, тотожність предмета позову означає тотожність вимоги, з якою позивач звернувся до суду у позовах, а тотожність підстав позову це тотожність обставин, на яких ґрунтується відповідні позовні вимоги.

При цьому, не вважаються тотожними спори, які співпадають за предметом і підставою, але пред`явлені із зміненим суб`єктивним складом. Також, не вважаються тотожними спори між тими самими сторонами, якщо змінилися предмет або підстава позову. Питання тотожності вирішується не лише за загальними ознаками предмета позову, але й за його конкретним змістом.

Так, предметом даного позову є визнання права власності за позивачкою за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у будівлі А-1 під номером а-3.

Натомість предметом позову у справі № 739/212/22 було визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на приміщення № 5 у будівлі Б-1, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованій особі звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір в обох справах виник з одного і того самого предмету та з одних і тих самих підстав, оскільки позовні вимоги у вказаних справах є різними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку по залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвалу місцевого суду слід скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, ст. 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2022 року про залишення позову без розгляду - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.11.2022.

Головуючий Судді :