Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, -

В С Т А Н О В И В :

02.11.2021 ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 08.11.2021), обґрунтовуючи тим, що 10 червня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживного кредиту № 0, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 60900,00 доларів США, зі сплатою: 9,99 % річних та кінцевим строком повернення: «11» червня 2029 року, а Позичальник зобов`язувався в порядку та за умовах, визначених кредитним договором повернути кредитні кошти (кредит), сплатити проценти за користування кредитом (грошовими коштами), та інші платежі в сумі, строки та на мовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - «Графіком погашення кредиту». Цільове призначення кредиту - для особистих потреб позичальника. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином у повному обсязі. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 17 червня 2008 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки № 2073, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2007 року. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором.12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №5207-5208, відповідно до умов яких та у відповідності до ст. 512, 1077-1086 ЦК України, Закону України «Про іпотеку»,ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.06.2008 та іпотечним договором №2073 від 17.06.2008. Згідно п.10.5 договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.06.2008,строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього Договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені, у разі її нарахування. Однак, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, а на дату складання позову заборгованість склала: 34049,68 доларів США, що за курсом НБУ складає 976 163,43 грн. Статтями 572, 575, 576, 589 ЦК України, ст. 1, 3, 5, 7 ЗУ «Про іпотеку», передбачено: в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна,переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Тож, виходячи, з аналізу норм вищезазначених статей ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», слідує що іпотека, як окремий вид застави, є способом забезпечення виконання зобов`язання та носить компенсаторний характер, за рахунок якої може бути виконано основне зобов`язання. Виходячи з аналізу норм ст. 590 ЦК України, ст. 3, 12, 33 ЗУ «Про іпотеку», можна зробити висновок, що стягнення за договором іпотеки відноситься до виключних прав іпотекодержателя та має вищий пріоритет, тому виконання зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є виключною привілею іпотекодержателя. В разі невиконання основного зобов`язання Іпотекодержатель за своєю ініціативою може вдатися до звернення стягнення на предмет іпотеки, як до ефективного способу захисту прав кредитора. Також, враховуючи норми ст. 39, 41 ЗУ «Про іпотеку», іпотечного договору та судової практики, можна дійти наступного висновку, що ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель, має беззаперечне право, на задоволення своїх вимог (звернення стягнення на предмет іпотеки), за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах. Тому, просив в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 червні 2008 року, яка складає 34049,68 доларів США, що за курсом НБУ становить 976163, 43 грн. відповідно до розрахунку від 26.10.2021, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яка буде визначена при його примусовому виконанні рішення на рівні не нижчому за звичайні ціни на таке майно на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

30.11.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

02.02.2022 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

21.12.2021 представник відповідача, адвокат Чорний Олександр Васильович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти позовних вимог та не визнає їх в повному обсязі, виходячи з наступного. 10.06.2008 між відповідачкою та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 60 900 швейцарських франків, а відповідачка зобов`язувалася в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредитні кошти, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 12.12.2011 АКІБ «УкрСиббанк» відступило позивачу - ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу №1, свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача по кредитному договору № 0. За твердженням позивача, станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача згідно кредитного договору становить - 34049,68 доларів США, що еквівалентно 976163,43 грн. Однак, згідно п.1.1 Договору про надання споживчого кредиту №0, АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, швейцарські франки, в сумі 60900, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Сторони кредитного договору №0 від 10.06.2008 визначили як строк дії договору до 11.06.2029 року (пункт 1.2.2. кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно (пункт 1.3.3., 1.3.4). Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою 17.06.2008 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого банком прийнято від відповідачки в заставу нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 52,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .З поданих позивачем доказів неможливо встановити факт отримання кредиту, позивачем також не надано до суду докази відкриття відповідачкою банківських рахунків для отримання кредитних коштів - заяви про відкриття рахунку, договору про відкриття рахунку. Позивач також не надав суду докази, котрі підтверджують чи можуть підтвердити факт отримання відповідачкою кредиту, розмір отриманих кредитних коштів, суми здійснених платежів, розмір заборгованості станом на момент подачі позову та інші факти, котрі є значущими для прийняття рішення про задоволення позову.12.12.2011 відповідно до договору факторингу № 1, ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача по кредитному договорі № 0 та новий кредитор скористався наданим правом, звернувся до позичальника з вимогою про повернення кредитних коштів.04.11.2013 Білоцерківським міськрайонним судом було зареєстровано позовну заяву ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. В подальшому, позовну заяву було залишено без розгляду ухвалою суду від 21.01.2014 року по справі № 357/15919/13-ц в зв`язку з повторною неявкою представника позивача до суду. Також, позивач звертався з повторною позовною заявою (справа № 357/9189/17) та отримав відмову у задоволенні позовних вимог. В жодному з вищезгаданих судових провадженнях позивач не звертався із апеляційною скаргою щодо оскарження прийнятих рішень. Зазначене вказує, що позивач однозначно знав про порушене своє право станом на момент укладення 12.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу №1. Враховуючи дані факти, то трьох річний строк позовної давності сплив 12.12.2014, задовго до того як позивачем було подано даний позов. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватися позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор, в даному випадку, правонаступник кредитора, змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені в листопаді 2013 року, позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й мав можливість пред`явити (повторно) позов до боржника протягом трьох років. Відповідачка звертає увагу суду, щодо не встановлення фактичного розміру її заборгованості перед позивачем, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки та необхідність попереднього вирішення спору про суму боргу за кредитними договорами. Також, ОСОБА_1 звертає увагу, на те, що всі вищевикладені факти встановлені судами першої інстанції у своїх рішення в рамках судових справ № 357/15919/13-ц та № 357/9189/17. Тому, просить застосувати, під час розгляду справи № 357/13270/21 строки позовної давності та відмовити ТОВ «Кей-Колект» у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача, за довіреністю адвокат Перегудов Ігор Вячеславович в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 02.02.2022 подав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги позивач підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Чорний Олександр Васильович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 07.04.2022 подав до суду письмову заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що10.06.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 9-15, 31), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті - швейцарський франк, в розмірі 60 900,00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 284710,67 грн. за курсом НБУ, а позичальник зобов`язувалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (а.с. 16-30), але в будь - якому випадку не пізніше 11 червня 2029 року.

Пунктом 1.3.1 договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9,990% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Пунктом 1.3.3. Договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюються щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, 17.06.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір (зареєстрований в реєстрі за №2073) з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 32-35), відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 52,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А., за реєстраційним номером 1379. За домовленістю сторін ціна майна на дату укладання договору становить 333 528,00 грн..

Встановленим є також те, що 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки,зареєстрований в реєстрі за №5207-5208 (а.с. 36-45, 46-51), відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.06.2008 та іпотечним договором №2073 від 17.06.2008.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек (а.с. 52-55) вбачається, що вищевказане нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та 19.06.2008 державним реєстратором Новосілківської сільської ради Вишгородського району проведено державну реєстрацію іпотечного договору №2073 від 17.06.2008, строк виконання основного зобов`язання 11.06.2029 та 05.07.2017 проведено державну реєстрацію нового іпотекодавця ТОВ «Кей-Колект» згідно договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №5207-5208 від 12.12.2011.

Відповідно до звіту про оцінку об`єкта нерухомого майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності (а.с. 56-87), заставленого майна, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки становить 511338,00 гривень.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Пунктом 4.1. Іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, у разі виникнення загрози знищення пошкодження чи втрати предмета іпотеки та в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Пунктом 4.2 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку» та із інших передбачених законодавством підставі.

Пунктом 4.4 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п. 6.1 Іпотечного договору договір діє з моменту нотаріального посвідчення до поновного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання.

Підставою позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем визначено несплачену суму заборгованості станом на 26 жовтня 2021 року у розмірі 34049,68 доларів США, що за курсом НБУ складає 976163,43 грн.

В підтвердження наведеної суми боргу позивачем було надано до суду довідку-розрахунок залишку заборгованості боржника (а.с. 88-91), з якої вбачається що заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.10.2021 становить 34 049,68 доларів США, що за курсом НБУ складає 976163,43 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 33868,56 доларів США, що еквівалентно 970 970,94 грн. та заборгованість за відсотками - 181,12 доларів США, що еквівалентно 5192,49 грн.

Однак, згідно положень п.1.1 Договору про надання споживчого кредиту №0, АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, саме швейцарські франки, в сумі 60900, а не долари США, та позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Позивачем не доведено підстави нарахування вказаної заборгованості у валюті - долари США, а вказані нарахування суперечать умовам Договору про надання споживчого кредиту №0, а відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, позивач ТОВ «Кей-Колект», на виконання вимог ухвали від 21.02.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, не надав до суду оригінали документів, про які зазначала відповідач, а саме: докази, які підтверджують факт отримання позичальником кредиту, розмір отриманих кредитних коштів, суми здійснених платежів, розмір заборгованості станом на момент подачі позову, оригінал кредитної справи з оригіналом кредитного договору № 0 від 10.06.2008, додатками до договору, графіком погашення кредиту, первинні касові та меморіальні документи, які свідчать про видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 60 900 швейцарських франків, заяву на видачу готівки, банківську виписку руху коштів по рахунку, оригінал договору банківського рахунку, з якого надавались кредитні кошти і за яким відбувалась проплата за кредитом, заяву про відкриття рахунку, з якого надавались кредитні кошти і з якого відбувалась проплата за кредитом, картку із зразками підписів клієнта, деталізовану довідку про суму заборгованості з 10.06.2008 по день подачі позову, окремо: заборгованість за тілом кредиту, по відсотках із зазначенням відсоткових ставок, по комісії, пені, штрафи, Додаток № 1 до Договору факторингу № 1 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» від 12.12.2011, акт приймання-передачі прав вимоги згідно з Додатком № 2 до договору факторингу, платіжне доручення або інший документ, що підтверджує виплату винагороди (суми фінансування) ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу, розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором на дату передачі права вимоги, докази своєчасного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором, копію валютної ліцензії ТОВ «Кей-Колект».

Одночасно судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, ТОВ «Кей Колект» 04.11.2013 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів за користування кредитом та пені. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2014 у справі №357/15919/13-ц позовну заяву було залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою представника позивача до суду. Ухвала набрала законної сили 27.01.2014 (а.с. 159).

Також, позивач звертався до суду з повторною позовною заявою до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2018 у справі №357/9189/17 у задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав пропуску строків позовної давності (а.с.153-158).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» 04.11.2013 року зверталося до суду з вимогою до ОСОБА_1 про дострокове стягнення суми заборгованості за договором №0 від 10.06.2008, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, тобто позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду з такою вимогою 04.11.2013. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, направленням вимоги про дострокове повернення кредиту свідчить, що кредитор ТОВ «Кей Колект» на власний розсуд, згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, відповідно до п. 6.1.2 кредитного договору, на 04.11.2013, а отже саме з 05.11.2013, відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг строку позовної давності для пред`явлення вимог до боржника про дострокове повернення кредитних коштів, та обчислення встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку для пред`явлення вимог до боржника, тобто відповідача ОСОБА_1 .

Так, представником відповідача, адвокатом Чорним Олександром Васильовичем, заявлено клопотання про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 та ч. 4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

При цьому ч.1 ст. 575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (ст.1050 ЦК України).

Такий правовий висновок сформований у ряді постанов Верховного Суду України,зокрема у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16 Верховний Суд України зазначив, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор згідно ч.2 ст.1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені 04.11.2013, що підтверджено рішення суду від 15.03.2018, позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив порядок, умови та строк виконання основного зобов`язання, а з позовною заявою у цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду - 02.11.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача.

Таким чином, через пропуск строку позовної давності кредитор втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, тому, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», ст. 11, 256, 257, 261, 266, 267, 509, 512, 514, 526, 575, 589, 590, 593, 610, 611, 627, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корпус «В», поверх 4, кабінет 402) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.04.2022.

СуддяО. В. Бондаренко