Справа № 171/2729/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2022 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря - Перепеткевич Т.О.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» у якій просив: здійснити захист його прав споживача фінансових послуг шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з нього заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Вимоги за заявою обґрунтовано тим, що 16.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за №1781 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 41358,43 грн.. На підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса №1781, виданого 16.07.2020 рокуприватним нотаріусом Київського міського міського нотаріального окуругу Остапенко Євгеном Михайловичем, постановою старшого державного виконавця Апостолівського відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Костенко Ольгою Іллівною від 13.07.2021 року відкрито виконавче провадження №66064455. В зв`язку з вищевикладеним вважає, що виконавчий напис №1781, виданий 16.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем є таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року відкрито провадження та справу ухвалено розглядати в порядку спрощеногопозовного провадження без повідомлення сторін.

11.05.2022 року на адресу суду від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» надійшов відзив, в якому зазначається, що:підставою виникнення прав та обов`язків сторін, у даному випадку щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 є укладений між останньою та ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір №403/5303BCLIC від 02.07.2013 р. який в свою чергу встановлює заборгованість (чи її відсутність) та на якому відповідно був вчинений виконавчий напис нотаріуса. Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини , а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті в рамках виконавчого провадження як заборгованість за кредитним договором, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.У цьому разі договірний характерправовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін зобов`язанні. Днак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому випадку не відбулося, тому враховуючи вищевикладене просять суд відмовими у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно кредитного договору зі страхуванням життя позичальника (каса) №№403/5303BCLIC від 02.07.2013 року встановлено, що ПАТ «Платинум Банк» надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у сумі 21800,00 грн на строк кредитування 18 платіжних періодів під фіксовану процентну ставкуза користування кредитом 20,0000 % річних, дата поверненя кредиту 02.01.2015 року (а.с. 14-15).

Згідно Додатку «1 до кредитного договорузі страхуванням життя №403/5303BCLIC від 02.07.2013 р. встановлено, що всього сума за користування кредитом становить 37184,65 грн.(а.с. 16).

Згідно виконавчого напису від 16.07.2016 року встановлено, що приватним нотаріусом Остапенко Є.М. 16.07.2020 року було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого були задоволені вимоги ТОВ «Фінпром маркет», щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 27.10.2014 року по 16.07.2020 року: 15186,85 грн. 85 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5017,32 грн. 32 коп. заборгованість за нарахованимита несплаченими процентами та комісією, 21104,26 грн. 26 коп. забогованість за нарахованою та несплаченою пенею,50,00 грн. 00 коп.- плата за вчинення виконавчого напису, загальна сума становить 41358 грн. 43 коп.( а.с. 12).

Згідно заяви про примусове виконання рішення вих. №8374 від 06.06.2021 року встановлено, що директор ТОВ «Фінпром маркет» звернувся до Апостолівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою в якій просить розпочати примусове виконання рішення про стягнення із боржника ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 41 358,43 грн.( а.с. 13)

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2021 року встановлено, що старшим державним виконавцем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Костенко О.І. було відкрито виконавче провадження на основі виконавчого напису № 1781 виданого 16.07.2020 року вчиненого приватним ноаріусом ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у сумі 41358,43 грн. (а.с. 17-18).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.08.2021 року встановлено, що старшим державним виконавцем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Костенко О.І. було постановлено закрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчий напис №1781 виданий 16.07.2020 року приватним нотаріусом Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у сумі 41358,43 грн. (а.с.19-20).

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Проте, у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

На зазначене зверталась увага у рішеннях касаційної інстанції, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17зазначено: в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, на які посилалася заявник в апеляційній та касаційній скаргах, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова № 662) Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.96 судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним визначає стаття 265 КАСУ, а саме: 1. Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. 2. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за №1781 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 41358,43 грн.. щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь відповідача, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору укладеного 02.07.2013 року, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис, встановлено, що договір не був нотаріально посвідченим.

Тому, суд приходить до висновку, що вчиняючи 16.07.2020 року спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14,оскільки укладений між відповідачем та банком кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім того, вчиняючи виконавчий напис нотаріус не звернув увагу, що у заяві про вчинення виконавчого напису заявлена інша сума, ніж сума по договору, а тому відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача була безспірною та на момент звернення стягувача до нотаріуса не сплинув строк позовної давності.

А тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати виконавчий напис, таким, що не підлягає виконанню.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми коштів, стягнутих в процесі виконання виконавчого напису, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Результат аналізустатті 1212 ЦК Українидає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Виконавчий напис нотаріуса таким, за яким відбулося повне або часткове виконання, але який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, на думку суду є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно достатті 1212 ЦК Україниу такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції водночас залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти в сумі 8559,45 підлягають поверненню позивачу відповідно достатті 1212 ЦК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 9

За указаним виконавчим написом, станом на 17.08.2022 року на користь відповідача позивачем сплачено 45743,77 грн. (а.с.11).

Оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 45743,77 грн., що сплачені ОСОБА_1 у примусовому порядку у виконавчому провадженні на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у у визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти в сумі 45743,77 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно достатті 1212 ЦК України.

Доводи відзиву на позов, про те, що між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем як заборгованість за кредитним договором, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України не можуть бути підставою для відмови в позові про стягнення безпідставно отриманих коштів, оскільки повернення безпідставно набутих коштів в рамках виконавчого провадження - не позбавляє права відповідача на стягнення коштів за кредитними зобов`язаннями.

В даному випадку, оскільки кошти були сплачені на виконання постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню, вказані кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу, в порядкустатті 1212 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачено 908 грн. за подання позовної заяви та 454 грн. - за подання заяви про забезпечення позову.

Оскільки відповідачем подано заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до приписів ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 681 грн. та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає 681 грн.

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 16 липняя 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем та зареєстрований в реєстрі за №1781, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 41358,43 гр.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 41358,43 грн. (сорок одну тисячу триста п`ятдесят вісім гривень 43 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на користь Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (08200, Київська область, м. Ірпінь, вулиця Михайла Стельмаха, будинок 9А, офіс 204, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір розмірі 681 грн.

Повернути з державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір розмірі 681 грн.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», адреса місцезнаходження: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, будинок 9А, офіс 204, ;

Треті особи:

- старший державний виконавець Апостолівського відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Костенко Ольга Іллівна, місцезнаходження: 53800, Дніпропетровська область, Криворізький район, вул.. Центральна, 63, ;

- приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійови, адреса місця знаходження: 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, приміщення 56, кімната 415, приміщення 70, кімната 407.

СуддяН. В. Хоруженко