КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9126/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 359/8043/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року, постановлену у складі судді Журавського В.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області про встановлення факту спільного проживання дружини та чоловіка однією сім`єю, встановлення факту розслідування обставин смерті відносно ОСОБА_2 , встановлення факту гострого професійного захворювання,

встановив:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області про встановлення факту спільного проживання дружини та чоловіка однією сім`єю, встановлення факту розслідування обставин смерті відносно ОСОБА_2 , встановлення факту гострого професійного захворювання - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції,посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що у поданій заяві ОСОБА_1 про встановлення фактів не оскаржувала відмову в наданні страхової виплати, а звернулась із вимогами про встановлення фактів, зокрема факту належності до сім`ї ОСОБА_2 . Крім того, зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала відмову в страховій виплаті.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції належним чином не з`ясував наявність спору про право, між якими саме особами, а тому дійшов помилкового висновку та безпідставно залишив позовну заяву без розгляду. При цьому, в заяві ОСОБА_1 жодного слова про спадкування майна померлого ОСОБА_2 не йдеться. Спору про право на спадкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не існує. Відсутність спору на спадкування вбачається і в матеріалах долученої спадкової справи. Спір про право на отримання страхової виплати в даному випадку відсутній.

Встановлення зазначених фактів не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання нею документу, який би засвідчував наявність сімейних відносин із покійним ОСОБА_2 . Відтак, встановлення цього факту має юридичне значення, оскільки слугує підставою для можливості отримати страхову виплату у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 , а не ОСОБА_4 , як зазначено в акті.

За відсутності спору з приводу призначення страхової виплати після смерті ОСОБА_2 , суд першої інстанції повинен був розглянути заяву про встановлення юридичного факту - віднесення заявниці до кола членів сім`ї загиблого ОСОБА_2 - за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні. Вказане узгоджується зі правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку представника заявника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить:

- встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були дружиною та чоловіком і ОСОБА_1 була членом сім`ї ОСОБА_2 ;

- встановити факт, що матеріали розслідування спеціальної комісії із розслідування гострого професійного захворювання, що сталося із завідувачем ФАМ- фельдшером ОСОБА_2 стосуються обставин смерті ОСОБА_2 ;

- встановити факт, що потерпілим в акті спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталось 03 травня 2021 року о 12 год. 00 хв., є ОСОБА_2 .

Залишаючи заяву без розгляду оскаржуваною ухвалою від 23 червня 2022 року, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про прийняття спадщини звернулась його дочка ОСОБА_6 . В свою чергу, ОСОБА_1 вважає, що вона є дружиною спадкодавця та членом його сім`ї, а тому має право на спадкування майна померлого. Саме тому, у разі ухвалення судом рішення про задоволення заяви про встановлення вищевказаних фактів вплине на майнові права ОСОБА_6 . Вказані обставини свідчать про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спору про право на спадкування. Зважаючи на викладене, спір, який виник між сторонами підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498 (далі - Порядок), у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до СК України.

Страхова виплата, передбачена пунктом 3 вказаного Порядку призначається і виплачується органами Фонду разово, в рівних частинах особам, які мають право на виплату, протягом одного місяця з дня виникнення права на одноразову допомогу.

Факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з інфікуванням медичного працівника гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією із спеціального розслідування, що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, та оформляється актом розслідування нещасного випадку за встановленою формою.

Відповідно до пункту 7 Порядку для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають, зокрема, рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно із частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц , від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 . Причиною смерті ОСОБА_2 стала коронавірусна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2, що підтверджується довідкою про причину смерті. ОСОБА_2 був медичним працівником - фельдшером - завідуючим фельдшерсько - акушерського пункту в с. Головурів Бориспільського району Київської області. В зв`язку з цим смерть внаслідок коронавірусної хвороби є смертю внаслідок гострого професійного захворювання та підставою для страхової виплати, передбаченої п.2 ч.2 ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки інфікування сталося за місцем роботи при виконанні професійних обов`язків.

Вказує, що на день смерті ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про шлюб 19.06.2021 серії НОМЕР_1 . Проте, у вказаному свідоцтві по батькові чоловіка зазначено як « ОСОБА_4 ». В зв`язку з помилкою у актовому записі про шлюб заявник не розцінюється як дружина ОСОБА_2 , і відповідно - як член сім`ї ОСОБА_2 . Той факт, що ОСОБА_2 є чоловіком заявника, крім свідоцтва про шлюб, підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , в якому дата та місце народження ОСОБА_2 збігається з датою та місцем народження чоловіка заявника, а по батькові народженого є « ОСОБА_7 », копією 1-7, 10-11 сторінок паспорта ОСОБА_2 , згідно з яким місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за однією адресою з місцем проживання заявника.

Крім того, після смерті ОСОБА_2 , для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_2 та його професійною діяльністю, наявність якого є підставою для здійснення страхових виплат у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, спеціальною комісією було проведено спеціальне розслідування гострого професійного захворювання, що сталося із ОСОБА_2 . За результатами розслідування комісією було прийнято рішення про складання акту, розслідування гострого професійного захворювання за формою Н-1/П. на завідувача ФАМ - фельдшера Чича Л.А.

Проте, як вбачається з протоколу №2 та акту спеціального розслідування, розслідування проводилося відносно обставин смерті ОСОБА_2 . Вказана неточність слугує підставою для відмови у страховій виплаті членам сім`ї ОСОБА_2 , що належить їм у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

Той факт, що спеціальне розслідування проводилося відносно обставин смерті ОСОБА_2 євича підтверджується самими матеріалами розслідування, які містять копії 1-7, 10-11 сторінок паспорта ОСОБА_2 . Той факт, що акт спеціального розслідування, затверджений заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області 11 червня 2021 року складено за результатами розслідування щодо обставин смерті ОСОБА_2 підтверджується змістом самого акту, де в розділі 1 «Відомості про потерпілого», зазначено дату народження і місце проживання та реєстрації ОСОБА_2 .

Отже, із заяви вбачається, що необхідність встановлення фактів виникла з зв`язку з помилкою у свідоцтві про шлюб, укладеному між заявником та померлим ОСОБА_2 , та у зв`язку знеточністю у протоколі №2 та акті спеціального розслідування, зокрема у частині написання по-батькові померлого медичного працівника ОСОБА_2 від коронавірусної хвороби COVID-19, та пов`язана з отриманням права на призначення страхової виплати, що передбачена Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Тобто, встановлення вказаних фактів є необхідним заявнику ОСОБА_1 для підтвердження належності її до складу сім`ї померлого медичного працівника ОСОБА_2 і належності відповідних документів спеціального розслідування гострого професійного захворювання саме померлій особі, з метою отримання в подальшому права на призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю медичного працівника ОСОБА_2 внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2

При цьому, ОСОБА_1 не отримувала відмову в страховій виплаті у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , а посилається лише на те, що саме вказані неточності у частині написання по-батькові померлого ОСОБА_2 можуть бути підставою для відмови у страховій виплаті членам сім`ї ОСОБА_2 , що належить їм у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

Залишаючи заяву без розгляду, суд не врахував, що за правилами позовного провадження розглядаються судами справи про виплату страхових сум, якщо особа звертається до страховика (Фонду) із заявою, щодо якої страховиком (Фондом) може бути прийняте рішення як про виплату, так і про відмову у страховій виплаті.

Стаття 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» містить імперативну норму, згідно з якою фонд позбавлений права на відмову у здійсненні страхової виплати, а в разі настання смерті медичного працівника страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, визначеним відповідно до Сімейного кодексу України.

В даному випадку, заявник ОСОБА_1 звернулася до суду за правилами окремого провадження, оскільки виникнення можливості звернутися із заявою до Фонду для отримання страхової виплати залежить від доведення певних фактів, які не пов`язані із спором про право на спадщину.

Із заяви про встановлення факту та з матеріалів справи не встановлено наявності спору про спадкове майно, адже здійснення страхової виплати в разі настання смерті медичного працівника, призначається і виплачується разово, та не входить до складу спадщини. Будь-яких вимог майнового характеру заявником не заявлено.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду заяви представник заінтересованої особи був присутній судовому засіданні. Жодних заперечень, як письмово так і усно, щодо факту наявності сімейних відносин між заявником і померлим медичним працівником ОСОБА_2 - не висловлював, жодних заперечень щодо факту наявності/відсутності неточностей у частині написання по-батькові померлого у документах, необхідних для подання заяви для отримання страхової виплати, також не заявляв.

Таким чином, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо отримання права на призначення страхової виплати на підставі Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а не для вирішення спору про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 .

Крім того, в даному випадку, у цій справі, між заявником ОСОБА_1 та донькою померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відсутні будь-які суперечності, конфлікти, спори з приводу спадкового майна. При цьому, зазначені особи, у разі наявності у них відповідного права, не перешкоджають одна одній у реалізації такого права на подання заяви до Фонду для отримання страхової виплати в порядку, передбаченому Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а тому спір про право між вказаними судом особами - відсутній.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області залучене до участі у справі в якості заінтересованої особи та не позбавлене права висловити свою думку щодо наявності між ним та заявницею будь-якого спору, проте пояснень, заяв чи клопотань з даного приводу матеріали справи не містять.

За наведених обставин суд першої інстанції помилково вважав, що в даному випадку існує спір про право щодо спадкового майна, який має вирішуватися за правилами позовного провадження, а тому передчасно постановив ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.