Постанова

Іменем України

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 2-2830/10

провадження № 61-4401св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявники (боржники): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович,

заінтересовані особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (стягувач), Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 березня 2022 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Крайник Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М., заінтересовані особи - Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»).

Скарга мотивована тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. перебувають виконавчі провадження (далі - ВП) № 66514169, № 66514224, по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21 квітня 2011 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Тур-Ретур» на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн, судових витрат в розмірі 1 700 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Крім цього, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. перебуває на виконанні ВП № 66514047 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21 квітня 2011 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 964 584,55 грн.

23 серпня 2021 року рекомендованим листом на адресу приватного виконавця Білецького І. М. (м. Львів, вул. Київська,1) вони направили заяву про відвід приватного виконавця.

Вказували, що зазначену заяву отримано приватним виконавцем, оскільки її скан-копію він розмістив в матеріалах виконавчих проваджень, внесених до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет: https://asvpweb.minjust.gov.ua. Однак, їх заява приватним виконавцем проігнорована, вони не отримали постанови ні про самовідвід, ні про відмову у відводі. У результаті таких дій, вважали, що приватний виконавець проявив бездіяльність та вказують, що він підлягає відводу, оскільки виконавчі провадження відкриті ним з грубим порушенням законодавства України та з помилками. Окремі факти ним сфальшовані. Отже, що дії приватного виконавця суперечать статтям 1, 2, 18 Закону України «Про виконавче провадження» та наявні факти з боку приватного виконавця, що викликатимуть сумнів у неупередженості або об`єктивності приватного виконавця Білецького І. М., що відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» є підставами для його відводу.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд:

- визнати заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відвід приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. у ВП № 66514169 і ВП № 66514224 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21 квітня 2011 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Тур-Ретур» на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 369 433,32 грн, судових витрат в розмірі 1 700 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення та у ВП № 66514047 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2830/10, виданого 21 квітня 2011 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 964 584,55 грн правомірною.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідно до матеріалів виконавчих проваджень, які надані представником приватного виконавця, подана заява про відвід приватного виконавця від 18 серпня 2021 року (а. с. 7-13), на яку посилаються заявники, до приватного виконавця не надходила. Відповідних доказів отримання такої заяви приватним виконавцем боржниками суду не було надано.

При цьому районний суд взяв до уваги, що з наданої боржниками копії фіскального чеку (а. с. 7) неможливо встановити факт її надсилання. Крім того, відсутні відомості, що містило рекомендоване поштове відправлення (заява про відвід приватного виконавця від 18 серпня 2021 року).

Отже, суд дійшов висновку, що у зв`язку із ненадходженням до приватного виконавця даної заяви, підстави для її розгляду відповідно до частини третьої 23 Закону України «Про виконавче провадження» у приватного виконавця не було, відтак, відсутня бездіяльність приватного виконавця щодо ненадання боржникам інформації по результатам розгляду такої заяви.

У грудні 2021 року представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гринів Т. В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у наведеній вище справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року заяву представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гриніва Т. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 2 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 2 500 грн.

Ухвала районного суду мотивована тим, що із заявників підлягають стягненню на користь приватного виконавця судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі по 2 500 грн, з кожного, що є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та підтверджується матеріалами справи.

Суд взяв до уваги акт приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 17 грудня 2021 року та, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, згідно з якими реальна правова допомога в межах даної справи, яка вплинула на позицію адвоката у судовому засіданні та була прийнята до уваги судом при ухваленні рішення, складає суму 5 000 гривень, а решта послуг адвоката, за які просить відшкодувати кошти не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року визнано неподаною та повернуто заявникам.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що предметом оскарження у справі № 2-2830/10 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є ухвала суду першої інстанції від 10 січня 2022 року, а не додаткове рішення. А тому, у даному випадку апеляційний суд враховав висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15, який є релевантним для цієї справи в аспекті застосування Закону України «Про судовий збір». Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 зазначено, що положеннями підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено цим Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважав помилковими посилання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відсутність обов`язку сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 березня 2022 року скасувати, у задоволенні заяви представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвоката Гриніва Т. В. про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2022 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У вересні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2022 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивована тим, що предметом апеляційного оскарження була ухвала суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а не ухвала суду першої інстанції по суті поданої ними скарги на дії приватного виконавця.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказують те, що апеляційний суд помилково повернув їм апеляційну скаргу, оскільки відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення, тому судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення у справі за результатами розгляду скарги на дії державного/приватного виконавця не справляється, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 240/6150/18.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до частин першої-третьої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали;2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

У частині першій статті 260 ЦПК України визначено, що ухвала суду, яка викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: а) дати і місця її постановлення; б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); в) імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням; а) висновків суду; б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

У статті 265 ЦПК України визначено, що в рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини четвертої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

У частинах першій та другій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, до який в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин другої, третьої статті 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що узгоджується зі статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 зазначив, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо правової природи оскаржуваної ухвали Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року, якою вирішено питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу. Зазначена процесуальна дія - вирішення питання щодо розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу) здійснювалася судом за заявою представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гриніва Т. В. про ухвалення додаткового рішення. Результатом розгляду зазначеної заяви відповідно до норм ЦПК України є ухвалення судом додаткового рішення.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції надано неправильну оцінку оскаржуваному судовому рішенні районного суду, яке по суті є додатковим рішенням, хоча має назву «ухвала». Зазначене є проявом надмірного формалізму.

При цьому апеляційним судом не враховано право кожної особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку.

Відповідно до пункту 5 частини 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення.

Верховний Суд зазначає, що відсутні підстави для розподілу судових витрат з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, провадження № К/9901/21650/19, згідно з яким при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2-3 частини першої статті 252 КАС України, а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення, або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у разі задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС України і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

З огляду на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по суті є скаргою на додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, відтак, підстави для стягнення судового збору відсутні.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20 та від 13 січня 2022 року у справі № 910/17870/20.

Отже, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у зв`язку з несплатою судового збору, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтованими та достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Апеляційний суд не врахував наведеного та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги щодо відповідності ухвали Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року вимогам статей 263-265 ЦПК України є передчасними, оскільки питання їх обґрунтованості слід вирішувати після вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409,411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 березня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк