Провадження № 2/205/623/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2016 року ним на адресу АТ «Таскомбанк» було подано заяву-договір №208/2529507-СК про відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки. На підставі зазначеної заяви ним було отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Класична», зі строком дії кредитного ліміту 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту із автоматичним продовженням дії картки. При цьому, формуляр підписаної ним заяви не містив жодних умов щодо процентної ставки, неустойки, комісій та інших платежів і конкретного розміру кредитного ліміту. Ним було отримано кредит лише у сумі 29 900,00 грн., а в рахунок погашення боргу ним було сплачено 52 269,80 грн., тому вважає, що на його користь підляже стягненню надміру сплачена сума кредиту у розмірі 22 369,80 грн. На підставі викладеного він звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір між ним та АТ «Таскомбанк» у вигляді заяви-договору №208/2529507-СК від 23 травня 2016 року про відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з АТ «Таскомбанк» надміру сплачені в рахунок погашення тіла кредиту кошти в загальному розмірі 22 369,80 грн., а також просив судові витрати стягнути на користь держави.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06 червня 2022 року від представника відповідача АТ «Таскомбанк» надійшли письмові пояснення, в який він просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування цього ним зазначено, що позивачем було особисто та власноруч підписано заяву-договір №208/2529507-СК. Крім того, ОСОБА_1 було також заяву про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів та заяву про випуск електронного платіжного засобу. Відповідно до їх змісту АТ «Таскомбанк» було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня та отримав електронний платіжний засіб з кредитним лімітом. Відповідно до заяви на безготівкове перерахування коштів ОСОБА_1 просив перерахувати кредитні кошти з рахунку № НОМЕР_1 відкритого на підставі заяви-договору №208/2529507-СК від 23 травня 2016 року на вказані у заяві реквізити в рамках програми «рефінансування». Підписавши зазначену заяву-договір №208/2529507-СК позивач підтвердив достовірність відомостей, відображених у заяві-договорі, підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб зі всіма додатками до нього, надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку та надав свою пряму та безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Підписанням та поданням заяви-договору ОСОБА_2 підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування». АТ «Таскомбанк» вже надав позивачу послугу у повному обсязі, у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а ОСОБА_1 протягом певного періоду часу сплачував платежі, що передбачені кредитним договором, у тому числі і комісійну винагороду, підтверджуючи тим самим наявність між сторонами договірних правовідносин.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ «Таскомбанк» детальний розрахунок нарахованої ОСОБА_1 заборгованості за заявою - договором №208/2529507-СК від 23 травня 2016 року про відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки, включно із відомостями про розмір сплачених в рахунок погашення кредиту коштів та їхній розподіл.

05 жовтня 2022 року представником АТ «Таскомбанк» засобами поштового зв`язку «Укрпошта» було направлено до суду письмові пояснення, в яких він просив відмовити повністю в задоволені позовної заяви, та надав копії документів, витребуваних судом за ухвалою від 08 вересня 2022 року.

Позивачем було подано до суду заяву про здійснення судового розгляду без його участі, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, також відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, будь-яких клопотання про відкладення чи розгляд справи не надав, лише надав суду письмові пояснення по справі, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи письмові пояснення представника відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Таскомбанк» було укладено договір №208/2529507-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки зі встановленням кредитного ліміту з Додатком №1 умови надання та обслуговування кредитної лінії (а. с. 13-14).

З Додатку №1 до заяви-договору №208/2529507-СК вбачається, що в цьому додатку прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача та представника ПАТ «Таскомбанк». Також зазначений Додаток №1 містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

Матеріалами справи підтверджено, що 23 травня 2016 року ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів (а. с. 64).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 було підписано заяву про безготівкове перерахування коштів від 23 травня 2016 року з проханням перерахувати з його рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на підставі заяви-договору №208/2529507-СК від 23 травня 2016 року грошові кошти в сумі 29 900,00 грн. на реквізити АТ «Дельта Банк» (а.с. 63).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності, та справедливості.

Згідно із ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір, процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору с його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. ст. 1055 ЦК України).

Одним із загальних принципів цивільного законодавства с принцип свободи договору, який знайшов своє відображення в ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, та згідно ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки оспорюваний договір укладений щодо фінансової послуги, слід звернутися до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на час укладення Договору), яка передбачає, що фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги надає йому інформацію про: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на час укладення Договору) такий договір повинен містити, зокрема, підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Пунктом 8 вищезазначеної Постанови звернуто увагу суддів на те, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Отже, при укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів позивач підтвердив свою поінформованість з умовами договору та погодився з ними. Своїм підписом на досліджених судом документах споживач підтвердив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування та вчинив дії на отримання кредитних коштів, фактично їх отримав, а також здійснював погашення кредитної заборгованості на погоджених сторонами умовах протягом тривалого періоду, а волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, а тому, за вищевикладених обставин у суду відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Стосовно стягнення з АТ «Таскомбанк» надміру сплачених в рахунок погашення тіла кредиту коштів в загальному розмірі 22 369,80 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

З додатку №1 до заяви-договору №208/2529507-СК вбачається, що в даному додатку прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача та представника ПАТ «Таскомбанк».

Крім того, зазначений додаток №1 до заяви-договору №208/2529507-СК містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

Судом також було досліджено наданий АТ «Таскомбанк» розрахунок заборгованості по кредитному договору №208/2529507-СК, з якого вбачається, що станом на 09 червня 2021 року заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) складає 36 998,92 грн., а також заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) становить 32 214,56 грн., що загалом складає 69 213,48 грн., та перевищує суму, яка зазначена позивачем у його розрахунку про сплату ним відповідачу в рахунок погашення боргу суми у розмірі 52 269,80 грн.

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, його зобов`язання відповідно до умов договору не вважається припиненим.

Відповідно до ст. 525, ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, з матеріалів справи судом встановлено, що факт наявності договірних відносин з відповідачем позивач не заперечує, підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору судом не встановлено, а з наданого АТ «Таскомбанк» розрахунку судом вбачається наявність несплаченої позивачем заборгованості за кредитним договором у значно більшому розмірі, ніж заявлена ОСОБА_1 , як фактично сплачена сума в розмірі 52 269,80 грн., у тому числі і заборгованість по тілу кредиту вказана позивачем є відмінною від заборгованості по тілу кредиту, згідно до даних відповідача, що були надані суду.

Отже, позивачем не було належним чином доведено підстав для стягнення с АТ «Таскомбанк» грошових коштів в розмірі 22 369,80 грн., які він вважає надміру сплаченими коштами.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено належним чином та не обґрунтовано належними доказами те, що сума в розмірі 22 369,80 грн., яку ним заявлено до стягнення з АТ «Таскомбанк» була ним сплачена без наявної на це правової підстави, і є саме надміру сплаченими коштами, а також не підтверджено обґрунтованість розміру цієї суми та не надано доказів неправомірності нарахування АТ «Таскомбанк» сум, зазначених у розрахунку заборгованості по кредитному договору №208/2529507-СК.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 11, 208, 215, 509, 525, 526, 536, 599, 626, 627, 638, 1054, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30.

Суддя: Т.П. Терещенко