Справа № 135/1628/19
Провадження № 22-ц/801/475/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 рокуСправа № 135/1628/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Олійник Г.Є.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Ладижинська міська рада Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Рудь О.Г., в залі суду,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ладижинської міської ради Вінницької області про стягнення заробітної плати, грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач в період з 21.08.2002 по 31.07.2018 знаходилась у трудових відносинах з Ладижинською міською радою Вінницької області, зокрема, здійснювала керівництво Комунальним підприємством «Ладижинська радіокомпанія «Лада» (КП «РК «Лада») на підставі Контракту на управління комунальним підприємством від 21.08.2002.

Вказаним контрактом позивачу була передбачена виплата заробітної плати, що складалась із: посадового окладу; доплати за ранг; надбавку за вислугу років; надбавку за інтенсивність праці та високі творчі досягнення у розмірі 50% посадового окладу; премії, надбавки та доплати відповідно до колективного договору.

Відповідно до Постанови КМУ від 28.12.2016 №1038, посадовий оклад позивача прирівнюється до посадового окладу заступника голови Ладижинської міської ради.

До 01.06.2017 заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась в повному обсязі та відповідала чинному законодавству.

Однак, Постановою КМУ від 24.05.2017 №353 з 01.06.2017 відбулось підвищення посадових окладів для заступників голови Ладижинської міської ради, а заробітна плата позивача залишилась на попередньому рівні, чим було порушено її права.

Відповідно заробітна плата позивача з 01.06.2017 мала складати: посадовий оклад - 7 635 грн; надбавка за інтенсивність праці та високі творчі досягнення (50% від посадового окладу) - 3 817,50 грн; премія (100% від посадового окладу) - 7 635 грн.

Загальний розмір заробітної плати з 01.06.2017 по 30.11.2017 мав складати 19 087,50 грн в місяць.

З грудня 2017 року на цю суму мала бути нарахована індексація заробітної плати в розмірі 58,15 грн щомісяця, тому з 01.12.2017 по 28.02.2018 виплаті вже підлягало 19 145,65 грн в місяць.

З березня 2018 року розмір індексації підвищився до 119,82 грн, в зв`язку з чим з 01.03.2018 по 31.05.2018 виплаті підлягало 19 207,32 грн в місяць.

Постановою КМУ від 10.05.2018 №363 посадові оклади посадовцям Ладижинської міської ради знову було підвищено.

Відповідно заробітна плата позивача з 01.06.2018 мала складати: посадовий оклад - 12 135 грн; надбавка за інтенсивність праці та високі творчі досягнення (50% від посадового окладу) - 6 067,5 грн; премія (100% від посадового окладу) 12 135 грн.

Загальний розмір заробітної плати з 01.06.2018 по 31.07.2018 мав складати 30 337,50 грн в місяць.

В той же час її фактична заробітна плата в період з 01.06.2017 до моменту звільнення - 31.07.2018, не відповідала тій, яку б вона мала отримувати відповідно до законодавства.

25.06.2018 позивач звернулась до роботодавця в особі міського голови м. Ладижин з проханням привести питання оплати її праці до рівня, передбаченого законодавством України та Контрактом на управління підприємством.

09.07.2018 ОСОБА_1 отримала відповідь від першого заступника міського голови про те, що умови оплати її праці відповідають чинному законодавству, а якщо вона з цим не згодна, то може відстоювати свої права в суді.

За розрахунками позивача загальна сума позову на день подання заяви дорівнює 750 898,81 грн, з яких: 248 164,09 грн грошові кошти, не виплачені при звільнені (включно зі сплатою ЄСВ, нарахованого на суму заробітної плати), та 502 734,72 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (станом на дату подання заяви до суду).

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив перерахунку її заробітної плати та не провів повний розрахунок при звільненні, позивач звернувшись в суд із даним позовом, просила:

- зобов`язати Ладижинську міську раду встановити ОСОБА_1 , з урахуванням вимог частин 4, 5, 6 статті 14 ЗУ «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», розмір місячної заробітної плати, як керівнику Комунального підприємства «РК «Лада», засновником якого є Ладижинська міська рада, в період з 01.06.2017 по 31.07.2018 помісячно в наступних розмірах (але не менше, ніж розмір нарахованої заробітної плати керуючого справами Ладижинської міської ради):

1) червень 2017 року - 19 087,50 грн

2) липень 2017 року - 19 087,50 грн

3) серпень 2017 року - 19 087,50 грн

4) вересень 2017 року - 19 087,50 грн

5) жовтень 2017 року - 19 087,50 грн

6) листопад 2017 року - 19 087,50 грн

7) грудень 2017 року - 19 145,65 грн

8) січень 2018 року - 19 145,65 грн

9) лютий 2018 року - 19 145,65 грн

10) березень 2018 року -19 207,32 грн

11) квітень 2018 року - 19 207,32 грн

12) травень 2018 року - 19 207,32 грн

13) червень 2018 року - 30 337,50 грн

14) липень 2018 року - 30 337,50 грн

- стягнути з Ладижинської міської ради на користь позивача заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 128 812,78 грн, яка вирахувана як різниця між фактично виплаченою заробітною платою ОСОБА_1 та встановленою згідно чинного законодавства помісячно в наступних розмірах:

1) червень 2017 року - 6 369,80 грн

2) липень 2017 року - 5 830,50 грн

3) серпень 2017 року - 6 663,16грн

4) вересень 2017 року - 6 412,69 грн

5) жовтень 2017 року - 6 412,69грн

6) листопад 2017 року - 6 412,69грн

7) грудень 2017 року - 6 083,95 грн

8) січень 2018 року - 6 752,94 грн

9) лютий 2018 року - 6 470,84 грн

10) березень 2018 року - 6 877,35 грн

11) квітень 2018 року - 7 487,75 грн

12) травень 2018 року - 9 067,47 грн

13) червень 2018 року - 17 633,45 грн

14) липень 2018 року - 30 337,50 грн

- зобов`язати Ладижинську міську раду нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ 22%) на її користь із суми стягнутої заробітної плати за період з 01.06.2017 по 31.07.2018, помісячно в наступних розмірах (22% до бази нарахування єдиного внеску):

1) червень 2017 року - 1 401,36 грн

2) липень 2017 року - 1 282,71 грн

3) серпень 2017 року - 1 465,90 грн

4) вересень 2017 року - 1 410,79 грн

5) жовтень 2017 року - 1 410,79 грн

6) листопад 2017 року - 1 410,79 грн

7) грудень 2017 року - 1 338,47 грн

8) січень 2018 року - 1 485,65 грн

9) лютий 2018 року - 1 423,58 грн

10) березень 2018 року - 1 513,02 грн

11) квітень 2018 року - 1 647,30 грн

12) травень 2018 року - 1 994,84 грн

13) червень 2018 року - 3 879,36 грн

14) липень 2018 року - 6 674,25 грн

- стягнути з Ладижинської міської ради на її користь вихідну допомогу в розмірі 91 012,50 грн, а також стягнути з Ладижинської міської ради, на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області про стягнення заробітної плати, грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку склались трудові відносини між самим підприємством, яке є самостійною юридичною особою та керівником комунального підприємства, з яким міська рада, як орган управління майном, уклала контракт на управління комунальним підприємством, у зв`язку з чим Ладижинська міська рада Вінницької області не є належним відповідачем за даним позовом і позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подала апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що належним відповідачем у даній справі є саме Ладижинська міська рада, оскільки остання є вищим керівним органом КП «РК «Лада». Крім того, саме міська рада укладала з позивачем контракт.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновки, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 в справі №6-43890св14, від 15.03.2017 в справі №2218/18757/2012 та постанові Верховного Суду України від 01.08.2018 в справі №712/4466/16-ц.

Крім того, заявником в обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не дослідив обставини справи, не прийняв до уваги надані докази та не з`ясував обставин щодо наявності підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Рішенням 3 сесії 24 скликання Ладижинської міської ради від 07.08.2002 було створено КП «РК «Лада» та затверджено статут підприємства. 02.09.2002 комунальне підприємство було зареєстровано як юридична особа та видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №475919.

Відповідно до п. 1.4. Статуту КП «РК «Лада» підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, поточний (основний) та інші рахунки в установах банків, печатку, кутовий штамп, бланки, товарний знак та інші реквізити юридичної особи.

Згідно розділу 4 Статуту майно радіоорганізації складають його основні та оборотні засоби, а також інші матеріальні цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі радіокомпанії. Джерелами формування майна радіокомпанії є майно та кошти, передані Ладижинською міською радою, заплановані щомісячні бюджетні асигнування, доходи, отримані від господарської діяльності підприємства, інші джерела, незаборонені діючим законодавством України. Основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток, який утворюється із виручки від господарської діяльності за вирахуванням матеріальних витрат, прирівняних до них збитків, а також затрат на оплату праці. Прибуток, що залишається у радіокомпанії після здійснення всіх розрахунків з кредиторами, спрямовуються на розвиток матеріально-технічної бази підприємства та утворення фондів.

Пунктами 5.1. та 5.2. Статуту передбачено, що Вищим органом управління підприємства є Ладижинська міська рада, органом управління підприємства в міжсесійний період є виконавчий комітет Ладижинської міської ради до компетенції якого відносяться в тому числі такі питання як призначення директора підприємства, затвердження організаційної структури підприємства та штату працівників, фонду заробітної плати.

Відповідно до п. 5.3. Статуту керівництво діяльністю радіокомпанії здійснює директор, який: самостійно розв`язує питання діяльності Радіокомпанії за винятком тих, що відносяться до компетенції засновника, підписує фінансові та інші документи радіокомпанії, видає накази, в т.ч. про прийняття на роботу і звільнення з роботи працівників.

Рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради №405 від 21.08.2002 затверджено ОСОБА_1 на посаді директора КП «РК «Лада» та доручено міському голові укласти з нею контракт.

21.08.2002 між ОСОБА_1 та Ладижинською міською радою, в особі міського голови Коломейцева В.І., був укладений контракт на управління КП «Ладижинська радіокомпанія «Лада». Сторонами в даному контракті виступають Вищий орган - Ладижинська міська рада, як орган управління майном та керівник - ОСОБА_1 .. В трудову книжку Данилівської під №13 був внесений запис про затвердження з 21.08.2002 її на посаді директора комунального підприємства. Під №12 в трудовій книжці позивачки значиться запис про те, що вона звільнена 03.09.2002 по переводу в КП «Ладижинська радіокомпанія «Лада» за п. 5 ст. 36 КЗпП України з посади головного редактора ТОВ «Незалежна інформаційна компанія «Нове місто».

Рішенням виконавчого комітету №405 від 21.08.2002, на підставі п. 5.2. Статуту КП «Ладижинська РК «Лада», був затверджений штатний розпис КП «РК «Лада» в який входить така посада, як директор.

Керуючись рішенням виконавчого комітету №405 від 21.08.2002 та на підставі п. 5.1 укладеного контракту від 21.08.2002 ОСОБА_1 , як директор КП «РК «Лада», видала наказ по підприємству за №1 від 03.09.2002 про прийняття ОСОБА_1 на посаду директора Ладижинської радіокомпанії «Лада» з 03.09.2002 з посадовим окладом 190 грн, доплатою за інтенсивність праці (50%) - 95 грн, доплатою за вислугу років - 47,50 грн, доплатою за ранг держслужбовця - 90 грн.

Виходячи з установчих документів КП «РК «Лада» та положень ст. 4 ЗУ «Про оплату праці» дане підприємство є госпрозрахунковим і джерелом коштів на оплату праці працівників є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок господарської діяльності підприємства.

Згідно рішення 16 сесії 24 скликання Ладижинської міської ради від 12.12.2003 «Про затвердження структури та загальної чисельності виконавчих органів міської ради», що міститься в матеріалах справи, до штатного розпису Ладижинської міської ради не входить така посада, як директор комунального підприємства «РК «Лада». Заробітна плата та інші матеріальні виплати ОСОБА_1 , як директору КП «РК «Лада», відділ бухгалтерського обліку Ладижинської міської ради не нараховував та не виплачував, табелювання її робочого часу відділом організаційної та кадрової роботи Ладижинської міської ради також не проводилось.

Як вбачається з розрахунково-платіжних відомостей по КП «РК «Лада» за період часу з червня 2017 року по червень 2018 року, з наказів по підприємству бухгалтерія комунального підприємства «РК «Лада» нараховувала та виплачувала ОСОБА_1 заробітну плату, відпускні та інші види матеріальних виплат в тому числі, матеріальні допомоги та премії. Факт нарахування та отримання заробітної плати та інших виплат від КП РК «Лада» не заперечує і сама позивачка та зазначає про це в своїй позовній заяві, що також підтверджується копіями наказів №02К від 31.01.2017, №05К від 28.02.2017, №06К від 31.03.2017, №08КВ від 14.04.2017, №10К від 28.04.2017, №12К від 31.05.2017, №14К від 30.06.2017, №18КВ від 19.07.2017, №21К від 31.07.2017, №27/1К від 31.08.2017, №36К від 28.09.2017, №39К від 31.10.2017, №42К від 30.11.2017, №43КВ від 04.12.2017, №45К від 28.12.2017, копії розрахунково - платіжних відомостей по заробітній платі за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2018 року.

Крім того, рішенням 24 сесії 7 скликання Ладижинської міської ради №682, яким було прийняте рішення про ліквідацію комунального підприємства «РК «Лада» шляхом ліквідації, було також створено ліквідаційну комісію та встановлено двомісячний строк, з дня публікації повідомлення про ліквідацію підприємства, для заявлення вимог кредиторів.

Відповідно до даних оборотно-сальдової відомості КП «РК «Лада» по рахунку 661 «Співробітники, Місяць нарахування ЗП за липень 2018 року» сальдо на кінець відповідного періоду, тобто на 31.07.2018 заборгованість у підприємства «РК «Лада» перед ОСОБА_1 відсутня.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії із заявами щодо невиплати їй підприємством належних при звільненні коштів не зверталась. За даними балансу КП «РК «Лада» станом на 01.11.2018 заборгованості по заробітній платі немає, що підтверджується копією оборотно - сальдової відомості КП «РК «Лада» по рахунку 661 «Співробітники, Місяць нарахування ЗП за липень 2018 року», копією рішення 24 сесії 7 скликання Ладижинської міської ради №682 від 23.08.2018, копією балансу КП «РК «Лада» станом на 01.11.2018).

Також, суд першої інстанції встановив, що наданий розрахунок заборгованості по заробітній платі не підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі, а інших належних і допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження факту порушення трудових прав відповідачем, позивачем не надано.

Вiдповiдно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП) трудовий договiр є угодою мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працiвник зобов`язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, з пiдляганням внутрiшньому трудовому розпорядку, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату i забезпечувати умови працi, потрiбнi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором й угодою сторiн.

Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП контракт - це особлива форма трудового договору, в якому строк його чинностi, права, обов`язки i вiдповiдальнiсть сторiн (у тому числi матерiальна), умови матерiального забезпечення й органiзацiї працi працiвника, умови розiрвання договору, в тому числi дострокового, можуть установлюватися угодою сторiн.

Вiдповiдно до частини другої статті 23 КЗпП контракт укладається у випадках, коли трудовi вiдносини не можуть бути встановленi на невизначений строк з урахуванням характеру майбутньої роботи, або умов її виконання, або iнтересiв працiвника та в iнших випадках, передбачених законодавчими актами.

Порядок укладання контрактiв пiд час прийняття (наймання) на роботу працівників на пiдприємство, в установу, органiзацiю незалежно вiд форми власностi, виду дiяльностi та галузевої належностi, а також щодо громадян визначено Положенням про порядок укладання контрактiв при прийняттi на роботу працiвникiв, затвердженим постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 19.03.94 №170 (iз змiнами, далi - Положення №170).

Вiдповiдно до пункту 3 Положення №170 прийняття (наймання) на роботу працiвникiв через укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом може вiдбуватися у випадках, прямо передбачених законами.

Відповідно до статей 26, 42, 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 65, 78 Господарського кодексу України, Кодексу законів про працю України порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, організацій, установ, закладів, що належать до комунальної власності, визначається рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

У статті 96 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно з частиною першою статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що бухгалтерія комунального підприємства «РК «Лада» нараховувала та виплачувала ОСОБА_1 заробітну плату та інші види матеріальних виплат, в тому числі матеріальні допомоги та премії, в той час як такі виплати ОСОБА_1 , як директору КП «РК «Лада», відділ бухгалтерського обліку Ладижинської міської ради не нараховував та не виплачував, табелювання її робочого часу відділом організаційної та кадрової роботи Ладижинської міської ради не проводилось.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що КП «РК «Лада» є самостійною юридичною особою, є госпрозрахунковим і джерелом коштів на оплату праці працівників є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок господарської діяльності підприємства та саме до його компетенції належить вирішення питання про прийняття та звільнення з посади керівника зазначеного підприємства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував до них норми матеріального права, що підлягають застосуванню, в зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що Ладижинська міська рада Вінницької області не є належним відповідачем у справі, оскільки підприємство самостійно несе відповідальність за невиплату своєму працівникові заробітної плати, а трудовим законодавством солідарна відповідальність у трудових спорах не передбачена. Зазначене також підтверджується умовами укладеного між сторонами у справі Контракту, згідно з якими саме КП «РК «Лада» зобов`язане сплачувати позивачу заробітну плату.

Отже, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області про стягнення заробітної плати, грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є законним та обґрунтованим.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тому судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький