ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м.Суми

Справа № 582/87/22

Номер провадження 22-ц/816/1006/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності:

представника третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Мамая Артура Сергійовича ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які були подані їх представником адвокатом Мамаєм Артуром Сергійовичем,

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 серпня 2022 року в складі судді Яковенко Н.М., ухваленого в смт Недригайлів Сумської області, повний текст якого виготовлено 12 серпня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_6 , про визнання недійсним рішення сесії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 19 квітня 1996 року їй надано земельну ділянку, площею 0,30 га, що розташована на околиці села Дремове Недригайлівського району Сумської області. Починаючи з 1996 року вона на законних підставах користується цією земельною ділянкою. У 2021 році вказана земельна ділянка була передана в комунальну власність Недригайлівської селищної ради та їй було присвоєно кадастровий номер :01:003:0461. У червні 2021 року вона звернулася до Недригайлівської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка перебувала в її користуванні більше 25 років. В той же час вона довідалась, що рішенням Недригайлівської селищної ради від 30 серпня 2021 року надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0461.

Посилаючись на те, що вона не відмовлялася від переданої їй земельної ділянки та в судовому порядку ця земельна ділянка не вилучалася, просила визнати недійсним рішення Недригайлівської селищної ради від 30 серпня 2021 року, в частині надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за кадастровим номером :01:003:0461.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 серпня 2022 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним рішення 10 сесії 8 скликання ( 4 пленарне засідання) Недригайлівської селищної ради від 30 серпня 2021 року у частині надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (кадастровий номер :01:003:0461).

Будучи незгодними із судовим рішенням, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , через свого представника адвоката Мамая А.С., подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що позивачем не було доведено порушення її прав оскаржуваним рішенням селищної ради, а саме те, що земельна ділянка, площею 0,30 га, що була передана їй в 1996 році, знаходиться в межах земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:003:0461. Матеріали справи взагалі не містять доказів місцезнаходження переданої позивачу земельної ділянки.

Вказують і на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач володіє земельною ділянкою площею 0,30 га, у той же час оскаржує рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою чотирьом особам земельних ділянок, кожна з яких орієнтованою площею 2,0 га.

Звертають увагу на те, що позивач просить скасувати одне рішення Недригайлівської селищної ради, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проте 30 серпня 2021 року селищною радою прийнято чотири окремі рішення.

Вважають, що земельна ділянка площею 0,30 га, якою нібито користується позивач, не була сформована у встановленому законом порядку, а тому не є об`єктом цивільних прав в розумінні ст. 79-1 ЗК України, що виключає можливості судового захисту прав на неї.

Наголошують та тому, що судом першої інстанції не були враховані правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 28 вересня 2021 року у справах №815/6942/17 та №462/4395/17, від 22 жовтня 2020 року у справі №815/7279/16, від 11 грудня 2019 року у справі №814/1241/16, від 15 вересня 2020 року у справі 815/3055/17, щодо застосування ч. 7 ст. 118 ЗК України. Під час розгляду справи судом не було встановлено існування підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, для відмови селищною радою в наданні дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою.

Посилаються і на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 206 ЦПК України прийнято визнання позову відповідачем адже окрема заява відповідача щодо визнання позову в матеріалах справи відсутня, наслідки такого визнання відповідачу не роз`яснювалися, більш того, таке визнання позову та скасування оскаржуваних рішень селищної ради безпосередньо порушують права заявників апеляційної скарги.

Як на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказують також на не вирішення питання щодо суб`єктного складу осіб, які повинні були приймати участь у справі та про їх процесуальний статус, так оскарженим рішенням порушені права заявників апеляційних скарг, проте їх до участі в справі залучено не як відповідачів, а як третіх осіб, а також не залучено орган опіки та піклування, оскільки рішенням суду зачіпаються права та законні інтереси неповнолітньої дитини. Крім того, справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_4 та законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_6 , які не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в якому посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянтів, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що Засульською сільською радою народних депутатів 19 квітня 1996 року ОСОБА_5 , на підстав поданої нею заяви, виділено земельну ділянку в розмірі 0,30 га в с. Дремове між земельними ділянками гр. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с. 8).

30 серпня 2021 року Недригайлівська селищна рада Сумської області, розглянувши заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прийняла рішення, якими цим громадянам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га кожному, для передачі земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (кадастровий номер :01:003:0461), розташованих за межами населених пунктів на території Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області відповідно до доданих графічних матеріалів (а.с. 9, 10, 11, 12).

28 вересня 2021 року ОСОБА_5 звернулася до голови Недригайлівської селищної ради із заявою в якій просила, при вирішенні питання про передання земельних ділянок за кадастровими номерами :01:003:0475; :01:003:0479; :01:003:0474; :01:003:0476; :01:003:0477, а до 18 вересня 2021 року 592381300:01:003:0461, взяти до уваги те, що в її користуванні з 1996 року перебуває земельна ділянка площею 0,30 га, від якої вона не відмовлялася та згоди на її відчуження не надавала (а.с. 13).

Листом від 18 жовтня 2021 року, селищний голова К. Волков повідомив ОСОБА_5 про недоречність посилання на положення ст. 118 ЗК України, так як право користування земельною ділянкою не було підтверджено (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 своєї згоди на вилучення наданої їй в користування земельної ділянки площею 0,30 га, яка знаходиться в земельному масиві з кадастровим номером :01:003:0461 не давала, а тому рішення 10 сесії 8 скликання (4 пленарне засідання) Недригайлівської селищної ради від 30 серпня 2021 року, яким було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із кадастровим номером :01:003:0461, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 порушує право ОСОБА_5 на користування виділеною їй земельною ділянкою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_5 вважає, що рішенням Недригайлівської селищної ради від 30 серпня 2021 року, яким ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, із земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером 592381300:01:003:0461, орієнтованою площею 2,0 га кожному, порушує її права на земельну ділянку 0,30 га, що перебуває в її користуванні з 1996 року, і яка, за її ствердженнями, включена до масиву вказаної земельної ділянки комунальної власності.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14.

Як слідує з приписів статті 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 295/14795/16-а, від 19 червня 2018 року у справі № 750/8511/17, від 05 березня 2019 року у справі № 360/2334/17 та від 28 лютого 2020 року у справі №461/1257/17, від 15 березня 2021 року у справі № 441/701/17.

З огляду на викладене, задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що рішення відповідача про надання третім особам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не встановлює обмежень щодо реалізації позивачем права на отримання у встановленому законом порядку земельної ділянки, яка за її ствердженням перебуває в неї в користуванні.

Слід зазначити також, що відповідно до положень ч. 1 ст. 118 ЗК України, ОСОБА_5 , як користувач земельної ділянки, має право на розроблення проекту технічної документації на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні, без попереднього погодження з органом місцевого самоврядування.

На час розгляду справи, позивачем не було розроблено проекту землеустрою на земельну ділянку, з якого б вбачалося порушення її прав на виділену їй в 1996 році земельну ділянку площею 0,30 га. Висновки суду першої інстанції про включення земельної ділянки, яка перебувала в користуванні позивача, в масив земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером :01:003:0461 ґрунтуються виключено на викладених позивачем в позовній заяві доводах, які жодними доказами не підтверджені.

При цьому, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що згідно архівного витягу протоколу засідання Засульської сільської ради народних депутатів видана ОСОБА_5 в 1996 році земельна ділянка розташована в с. Дремове, тоді як рішеннями Недригайлівської селищної ради від 30 серпня 2021 року видано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку комунальної власності, що розташована за межами населених пунктів.

Колегія суддів погоджується також з доводами апеляційних скарг про допущення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 07 лютого 2022 року розгляд цієї справи визначено здійснювати у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання (а.с. 17), яке в подальшому неодноразово відкладалося.

У підготовчому судовому засіданні 05 серпня 2022 року, що було проведено судом без участі сторін та третіх осіб, судом було прийнято визнання відповідачем позову та ухвалено оскаржуване рішення без призначення справи до судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За змістом ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

15 лютого 2022 року селищним головою Недригайлівської селищної ради Волковим К. було подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, яке було мотивовано великою завантаженістю представника та неможливістю взяти участь у судовому засіданні. Просив суд розглянути справи на підставі документів, що наявні в матеріалах справи, зазначив, що заперечення з боку селищної ради по даній справи відсутні (а.с. 21).

Проте, приймаючи відсутність заперечень відповідача, як факт визнання позову, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідачу не було роз`яснено наслідки відповідних процесуальних дій.

Як обґрунтовано вказував представник третіх осіб у доводах апеляційних скарг, таке визнання позову безпосередньо порушують права осіб, яким оскаржуваними рішеннями Недригайлівської селищної ради надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою.

Крім того, колегія суддів, звертає увагу на те, що саме по собі визнання позову відповідачем у цій справі не є підставою для його задоволення, оскільки таке визнання суперечить закону.

З огляду на викладене, враховуючи те, що по справі не було зібрано доказів на підтвердження порушення прав та законних інтересів позивача на земельну ділянку, у зв`язку з наданням оскаржуваними рішеннями від 30 серпня 2021 року дозволу Недригайлівською селищної радою третім особам на розроблення проекту землеустрою, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ОСОБА_10 кожному по 1488 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які були подані їх представником адвокатом Мамаєм Артуром Сергійовичем, задовольнити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , про визнання недійсним рішення сесії.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1488 гривень 60 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1488 гривень 60 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1488 гривень 60 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1488 гривень 60 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 листопада 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук