Номер провадження: 22-ц/813/3484/22
Справа № 522/6266/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Хухрові С.В.,

переглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кострича Михайла Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири та виділ майна в натурі, стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ квартири та виділ майна в натурі, стягнення компенсації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року, квартира АДРЕСА_1 визнана спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частини вказаної квартири (цивільна справа №522/13955/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя).

15 серпня 2019 року за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером 48798508 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 вищезазначеної квартири.

Позивач зазначає, що висновком ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» від 29 жовтня 2019 року визначено можливий варіант поділу квартири АДРЕСА_1 .

Висновком експерта №174/2019 від 12 березня 2020 року, підтвердженого технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини квартири із найбільш наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників та експертом надано висновок, що запропонований поділ зазначеної квартири відповідає вимогам будівельних норм та правил, в т.ч. ДБН.

На підставі вищевикладених обставин, ОСОБА_2 просив суд поділити квартиру АДРЕСА_1 : виділивши у натурі ОСОБА_2 1/2 частину вказаної квартири згідно із варіантом поділу за висновку експерта від 12 березня 2020 року №174/2019 року, що складається з приміщень заг. пл. 58,5 кв.м, а саме: 1 коридор площею 12,2 кв.м; 2 житлова кімната площею 14,3 кв.м; 3 вітальня площею 16,6 кв.м; 4 кухня-ніша площею 5,5 кв.м; 5 санвузол площею 4,7 кв.м; 6 балкон площею 2,0 кв.м; 7 балкон площею 3,2 кв.м, загальною площею 58,5 кв.м, що на 2,4 кв.м. менше площі, належно відповідно до ідеальної частки позивача. Виділивши у натурі ОСОБА_1 1/2 частину вказаної квартири згідно з варіантом поділу за висновком експерта від 12 березня 2020 року №174/2019 року, що складається із приміщень заг. пл.. 58,5 кв.м, а саме: 1 коридор площею 6,2 кв.м; 2 санвузол площею 4,1 кв.м; 3 комора площею 2,7 кв.м; 4 кухня площею 15,8 кв.м; 5 вітальня площею 16,1 кв.м; 6 житлова площею 13, 2 кв.м; 7 балкон площею 5,2 кв.м, загальною площею 63, 3 кв.м, що на 2,4 кв.м більше площі, належно відповідно до ідеальної частки відповідача.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача ОСОБА_1 зазначає, що поділ квартири АДРЕСА_1 неможливий, оскільки дозвільні роботи були здійсненні позивачем без дозвільної документації, а тому таке будівництво є самочинним, та як наслідок не є об`єктом права власності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Суд поділив квартиру АДРЕСА_1 , виділивши:

- у натурі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частину вказаної квартири згідно з варіантом поділу за висновком експерта від 12 березня 2020 року №174/2019 року, що складається з приміщень заг. пл. 58,5 кв.м, а саме: 1 коридор площею 12,2 кв.м; 2 житлова кімната площею 14,3 кв.м; 3 вітальня площею 16,6 кв.м; 4 кухня-ніша площею 5,5 кв.м; 5 санвузол площею 4,7 кв.м; 6 балкон площею 2,0 кв.м; 7 балкон площею 3,2 кв.м, загальною площею 58,5 кв.м, що на 2,4 кв.м менше площі, належно відповідно до ідеальної частки позивача;

- у натурі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/2 частину вказаної квартири згідно з варіантом поділу за висновку експерта від 12 березня 2020 року №174/2019 року, що складається з приміщень заг. пл. 58,5 кв.м, а саме: 1 коридор площею 6,2 кв.м; 2 санвузол площею 4,1 кв.м; 3 комора площею 2,7 кв.м; 4 кухня площею 15, 8 кв.м; 5 вітальня площею 16,1 кв.м; 6 житлова площею 13,2 кв.м; 7 балкон площею 5,2 кв.м, загальною площею 63,3 кв.м, що на 2,4 кв.м більше площі, належно відповідно до ідеальної частки відповідача.

28 квітня 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Лоскутов С.П. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в різниці часток (2,4 кв.м) квартири АДРЕСА_1 в сумі 76 513 гривень, судовий збір у розмірі 2 917 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень.

В обґрунтування заяви зазначено, що у вступній та резолютивній частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року не було вирішено питання про стягнення грошової компенсації в різниці часток, хоча позивачем була заявлена така позовна вимога. Зазначено, що позивач ОСОБА_2 був вимушений сплатити судовий збір за подання позовної заяви та звернутись за правовою допомогою, у зв`язку з чим поніс витрати на правову допомогу. До клопотання представником додано: копію договору про надання правової допомоги від 05.12.2019р., квитанцію про оплату послуг правової допомоги, засвідчену копію прибуткового касового ордеру від 24.02.2021р..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Лоскутова С.П. про ухвалення додаткового рішення по справі в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

Додатковим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в різниці часток (2,4 кв.м) квартири АДРЕСА_1 в сумі 76 513 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат Кострич М.П. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року й додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання адвоката Кострича М.П. в інтересах ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначено на 18 жовтня 2022 року.

Позивач ОСОБА_2 про розгляд справи сповіщався належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання ним судової повістки.

Також, судова повістка про виклик була направлена на вказану ним електронну адресу представника ОСОБА_2 адвоката Лоскутова С.П..

Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи від позивача ОСОБА_2 не надходило

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщеного позивача.

Заслухавши суддю-доповідача та представника ОСОБА_1 адвоката Кострича М.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. ст. 2, 5 ЦПК України).

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі №6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників».

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року, по цивільній справі №522/13955/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частину зазначеної квартири.

Право власності позивача ОСОБА_2 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за індексним номером 48798508.

Право власності позивача ОСОБА_1 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за індексним номером 48789889.

Згідно висновку ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №027/19 від 29.10.2019р., у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходиться кв. №168/1: 1 коридор 12,2 кв.м, 2 житлова 14,3 кв.м, 3 вітальня 16,6 кв.м, 4 кухня-ніша 5,5 кв.м, 5 санвузол 4,7 кв.м, балкон засклений 2,0 кв.м, балкон засклений 3,2 кв.м, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 30,9 кв.м.

У фактичному користування ОСОБА_1 знаходиться кв. №168: 1 коридор 6,2 кв.м, 2 санвузол 4,1 кв.м, 3 комора 2,7 кв.м, 4 кухня 15,8 кв.м, 5 вітальня 16,1 кв.м, 6 житлова 13,2 кв.м, балкон засклений 5,2 кв.м, загальною площею 63,3 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м.

Висновком також встановлено, що за технічними показниками об`єкт (квартира АДРЕСА_1 ) може бути поділено. Житлова та загальна площа квартири зменшилась за рахунок опорядження стін та перегородок і встановлення перегородок без втручання в несучі конструкції будинку. До висновку додано план поділу квартири на 2 окремі квартири (т. 1 а.с. 7-10).

У висновку ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.. Скибінського М.С.» будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження №174/2019, складеного 12 березня 2020 року, експертом Скібинською Т.М. було встановлено, що обстеження проводилось у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і в квартирі АДРЕСА_1 , були проведені будівельні роботи із перепланування та переобладнання, а саме:

- На місці дверного отвору, який забезпечував вхід в квартиру зі сходової клітки, влаштовано два дверних отвори;

- Демонтовані та влаштовані нові перегородки, внаслідок чого утворились дві самостійні ізольовані квартири: квартира АДРЕСА_2 , площею 63,3 кв.м та кв. 168/1, площею 58,5 кв.м, до складу яких входять необхідні приміщення: житлові та підсобні.

- В приміщенні №4 площею 5,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_3 влаштовано витяжний канал для забезпечення примусової витяжної вентиляції.

Експертом зазначено, що в результаті виконання вищевказаних будівельних робіт з перепланування (демонтаж та встановлення нових перегородок), загальна площа квартири АДРЕСА_1 , зменшилась на площу перегородок та згідно Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, (вих. №027/19 від 29.10.2019 року виконаного ТОВ «Центр СІТЕА) складає 121,8 км.м. (58,5 кв.м + 63,3 кв.м).

На момент проведення огляду квартири АДРЕСА_3 (загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м.) знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , а квартира АДРЕСА_2 (загальною площею 63,3 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м.) - у фактичному користуванні ОСОБА_1 ..

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 площею 127,1 кв.м. станом на дату складання оцінки становить 158 112 дол. США, що еквівалентно 4 051 462 гривень (курс НБУ на дату оцінки 1 долар США = 25,6240 грн.).

Висновком експерта підтверджено технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини квартири, з урахування часток та фактичного користування майном було запропоновано наступний варіант поділу:

ОСОБА_2 виділити 1/2 вказаної квартири, що складається із приміщень загальною площею 58,5 кв.м, а саме: 1 коридор площею 12,2 кв.м, 2 житлова площею 14,3 кв.м, 3 вітальня площею 16,6 кв.м, 4 кужня-ніша площею 5,5 кв.м, 5 санвузол площею 4.7 кв.м, 6 балкон площею 2,0 кв.м, 7 балкон площею 3.2 кв.м. Загальна площа 58,5 кв.м, що на 2,4 кв.м менше площі, належно відповідно до його ідеальної частки, та розмір грошової компенсації по ринковій вартості складає 1 986 доларів США.

ОСОБА_1 виділити 1/2 вказаної квартири, що складається із приміщень загальною площею 63,3 кв.м, а саме: 1 коридор площею 6,2 кв.м, 2 санвузол площею, 4,1 кв.м, 3 комора площею 2,7 кв.м, 4 кухня площею 15,8 кв.м, 5 вітальня площею 16,1 кв.м, 6 житлова площею 13,2 кв.м, 7 балкон площею 5,2 кв.м. Загальна площа 63,3 кв.м, що на 2,4 кв.м більше площі, належно відповідно до її ідеальної частки.

Експерт дійшов висновку, що запропонований ТОВ «Центр СІТЕА» варіант поділу зазначеної квартири відповідає вимогам будівельних норм та правил, в т.ч. ДБН. (т. 1 а.с. 11-26).

Таким чином, враховуючи загальні засади справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що сторони не можуть досягнути взаємної згоди щодо порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поділ такої квартири в натурі (виділ частки) між сторонами, відповідно до єдиного варіанту запропонованого у Висновку ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №027/19 від 29 жовтня 2019 року, із присудженням грошової компенсації позивачу, частка якого зменшилась.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції в повному обсязі встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав законних підстав для поділу квартири АДРЕСА_1 , оскільки вона є самочинним будівництвом, з огляду на наступне.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (далі Інструкція).

Згідно із пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону (пункт 3.11 Інструкції).

Таким чином, виділ в натурі частки із спільної власності на будинок унеможливлюється наявністю самочинних об`єктів будівництва або у складі будинку, з якого визначаються частки співвласників, або у складі частки, що виділяється.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 367 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно з цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з правилами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, призводить до визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Так, в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13 зазначено, що «частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні»; «…норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій №146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій №146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб».

З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №14-43цс20).

Крім того, згідно із статтею 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

За правилом статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 152 ЖК Української РСР визначено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Постановою Кабінету міністрів України №406 від 7 червня 2017 року був затверджений Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Відповідно до п. 1 зазначеного Переліку, до будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, відносяться роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Так, згідно висновку ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №027/19 від 29.10.2019р., у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходиться квартира №168/1: 1 коридор 12,2 кв.м, 2 житлова 14,3 кв.м, 3 вітальня 16,6 кв.м, 4 кухня-ніша 5,5 кв.м, 5 санвузол 4,7 кв.м, балкон засклений 2,0 кв.м, балкон засклений 3,2 кв.м, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 30,9 кв.м. У фактичному користування ОСОБА_1 знаходиться квартира №168: 1 коридор 6,2 кв.м, 2 санвузол 4,1 кв.м, 3 комора 2,7 кв.м, 4 кухня 15,8 кв.м, 5 вітальня 16,1 кв.м, 6 житлова 13,2 кв.м, балкон засклений 5,2 кв.м, загальною площею 63,3 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м.

Вищезазначеним висновком також встановлено, що за технічними показниками об`єкт (квартира АДРЕСА_1 ) може бути поділено. Житлова та загальна площа квартири зменшилась за рахунок опорядження стін та перегородок і встановлення перегородок без втручання в несучі конструкції будинку.

Висновком ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського М.С.» будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження №174/2019, складеного 12.03.2020р., експертом Скібинською Т.М. встановлено, що запропонований у висновку ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №027/19 від 29.10.2019р. варіант поділу зазначеної квартири відповідає вимогам будівельних норм та правил, в т.ч. ДБН.

Отже, керуючись висновком ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №027/19 від 29.10.2019р. та висновком ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського М.С.» будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження №174/2019, від 12.03.2020р., судом першої інстанції вірно встановлено, що здійсненні позивачем будівельні роботи з перепланування та переобладнання квартири виконанні без втручання в огороджувальні та несучі конструкції, відповідають вимогам будівельних норм та правил, тому не потребують отримання відповідної дозвільної документації.

Судового рішення, яке б набрало законної сили, про те, що здійсненні позивачем ОСОБА_2 будівельні роботи з перепланування та переобладнання квартири АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом матеріали справи не містять.

Апеляційний суд також звертає увагу, що в Приморському районному суді м. Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №522/16289/20 за позовом ОСОБА_1 тдо ОСОБА_2 про приведення приміщення до попереднього стану. Однак, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду, саме з ініціативи ОСОБА_1 ..

Таким чином, встановивши, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною частковою власністю сторін, проте між ними існує спір щодо порядку володіння та користування цією квартирою та враховуючи єдиний варіант поділу (виділу частки) квартири в натурі, викладений у висновку ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №027/19 від 29.10.2019р., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про задоволення позовних вимог, із присудженням грошової компенсації позивачу, частка якого зменшилась.

Таким поділом не порушується цілісність несучих конструкцій будинку, такий поділ не порушує права сторін, їхні частки мінімально відрізняються від ідеальних, а зменшення частки однієї із сторін у спірній квартирі компенсується у грошовому еквіваленті і ця компенсація є незначною, а отже, не є тягарем для іншої сторони. Також цим варіантом врахований фактичний порядок користування квартирою, який вже склався між сторонами.

При розгляді даної справи апеляційний суд виходить також із міркувань забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.

Колегія суддів апеляційного суду, звертає увагу на те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору. Фактично у цій справі спір може бути вирішений лише шляхом виділу часток у натурі, що був запропонований експертом у висновку ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №027/19 від 29.10.2019р., в іншому випадку неможливо в дієвий спосіб вирішити спір, та права позивача не будуть захищені. Іншого варіанту поділу квартири в натурі відповідачкою ОСОБА_1 не запропоновано.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (статей 103, 189, 197, 241 ЦПК України), а саме, що судом було закрито підготовче провадження у першому засіданні, не надавши відповідачу можливості скористатися своїми правами в повному обсязі, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до глав 6-9 розділу ІІІ ЦПК України позовне провадження може здійснюватися в порядку загального позовного провадження.

Однією із важливих стадій загального позовного провадження є стадія підготовчого судового засідання (ст. ст. 196-198 ЦПК України).

Відповідно до ст. 196 ЦПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Також, згідно ст. 197 ЦПК України, підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд: 1) оголошує склад суду, а також прізвища, імена та по батькові секретаря судового засідання, перекладача, спеціаліста, з`ясовує наявність підстав для відводів; 2) з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді; 3) у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; 4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; 5) може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; 6) з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; 7) з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; 8) вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; 9) за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення; 10) вирішує заяви та клопотання учасників справи; 11) направляє судові доручення; 12) встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення; 13) встановлює строк для подання пояснень третіми особами та відповіді учасників справи на такі пояснення; 14) встановлює строки та порядок врегулювання спору за участю судді за наявності згоди сторін на його проведення; 15) призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; 16) встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; 17) з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат; 18) вирішує питання про колегіальний розгляд справи; 19) здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири та виділ майна в натурі, стягнення компенсації.

Призначено розгляд справи в загальному позовному порядку, підготовче засідання призначено на 22 червня 2020 року о 10.00 год..

Запропоновано: - особам, які беруть участь у справі, отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки http://pm.od.court.gov.ua/sud1522/); - особам, які беруть участь у справі, з`явитися в суд на вказані в ухвалі дату та час.

Відповідачу встановлено строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого відповідач має право подати відзив на позовну заяву, з урахуванням вимог статті 178 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Сторонам роз`яснено: - учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву); - суд проводить підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження з метою встановлення обставин, визначених ст. 189 ЦПК України; - про необхідність подати свої докази суду відповідно до ст. 83 ЦПК України; - про зобов`язання не приховувати докази та дотримуватися інших вимог ст. ст. 43, 49 ЦПК України (т. 1 а.с. 59-60).

Згідно із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, представник ОСОБА_1 отримав копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2020 року та позовну заяву із додатками 06 травня 2020 року, про що розписався (т. 1 а.с. 66).

22 червня 2020 року представник ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому зазначила, що із позовом не погоджується та просила відмовити в його задоволенні, з підстав викладених у відзиві. Жодних клопотань чи заяв ОСОБА_1 не заявляла (т. 1 а.с. 72-80).

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що із відзивом ознайомлений, відповідь на відзив надавати не буде. Також просить закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду (т. 1 а.с. 81).

22 червня 2022 року Приморським районним судом м. Одеси закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 жовтня 2020 року.

В судове засідання до суду першої інстанції, призначене на 22 червня 2020 року о 10.00 год. сторони не з`явились, хоча були повідомленні належним чином та завчасно, про причини неявки суд не повідомили. Жодних клопотань від відповідачки ОСОБА_1 чи її представника не надходило.

При цьому, лише 15 жовтня 2020 року стороною відповідача заявлено клопотання про зупинення провадження по справі, та 17 листопада 2020 року заявлено клопотання про призначення судової експертизи.

Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованою відмову суду першої інстанції у поновленні процесуального строку на подання клопотання про призначення експертизи, оскільки клопотання подано не у встановлені законом строки, при цьому стороною відповідача жодним чином не обґрунтовано причин заявлення клопотання лише 17 листопада 2020 року. Поважних причин, які б унеможливлювали подання такого клопотання раніше з часу отримання копії ухвали відкриття провадження у справі та позовної заяви (06 травня 2020 року) стороною відповідача не наведено.

Згідно положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Апеляційний суд не може прийняти посилання в апеляційній скарзі на те, що закривши підготовче провадження в першому засіданні, суд позбавив відповідачку в належній мірі скористатись своїми правами та те, що остання дізналась про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті лише 12 листопада 2020 року, оскільки суд першої інстанції належним чином та завчасно сповістив ОСОБА_1 про призначення справи на 22 червня 2020 року, перед судовим засіданням вона надала відзив на позовну заяву, самостійно розпорядилась своїми правами та не з`явилась до суду, при цьому не сповістила суд про причини неявки, жодних клопотань до суду не заявляла. А тому апеляційний суд не вбачає жодних процесуальних порушень того, що суд першої інстанції закрив підготовче засідання в першому призначеному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

За таких обставин, доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до незгоди із мотивами судових рішення, які встановлені у справі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та поділу (виділу частки) в натурі квартири, із присудженням грошової компенсації, за варіантом, запропонованим позивачем, тоді як відповідачка не запропонувала альтернативного порядку поділу майна, тому такий висновок суду відповідає засадам розумності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кострича Михайла Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 28 жовтня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік