Провадження № 22-ц/811/2069/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 04.11.2021р. звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 8000 грн., який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У позові вказує на те, що вона, ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 23.05.2018 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1142, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.09.2021 року цей шлюб розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 та фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини. Позивачка не в змозі самостійно утримувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, тому звернулась до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2022 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 4000 грн., який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 04 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць в сумі 4000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНПП НОМЕР_2 ) в дохід держави 992,40 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку 01 серпня 2022 року оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Вважає, що при його ухваленні судом не було взято до уваги вимоги ст. 182 СК України, не в повній мірі врахував його матеріальне становище та реальну можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, який є надмірним, оскільки він на даний час тимчасово не працює та не має постійного доходу. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , щомісячно в розмірі 2000 грн., який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 04 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

26 вересня 2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання покликається на безпідставність доводів апеляційної скарги в зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Звертає увагу на доведеність з її сторони малих доходів, те що їхня дитина часто хворіє, а також, що на утриманні відповідача не має інших дітей і його майновий стан дозволяє сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03 листопада 2022 року, є дата складення повного судового рішення 14 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що розмір аліментів в сумі 4000 грн., яку суд визначив стягувати з відповідача в користь позивачки на утримання їхнього сина, щомісячно, з здійснення індексації згідно закону, починаючи з 04 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідатиме інтересам дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зможе частково покрити витрати на утримання дитини.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 23.05.2018 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1142, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.09.2021 року цей шлюб розірвано.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 з позивачкою, яка несе витрати на її утримання.

Відповідач не бере належної участі у вихованні і утриманні дитини.

З долучених позивачем доказів вбачається, що вона не є працевлаштованої і єдиним офіційним джерелом її доходу є соціальна виплата. (а.с. 15).

Також позивачкою в підтвердження майнового становища відповідача представлено докази відчуження ним 13.08.2020 майнових прав на квартиру, за які він раніше оплатив 7526105 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ст.ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дітей сторін по справі, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи суму аліментів на утримання дитини, яку позивачка просила стягувати 8000 грн., розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стан здоров`я позивачки та відповідача, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, інтереси та потреби малолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, сума аліментів в розмірі 4000 грн. на дитину є достатньою для забезпечення надійного захисту інтересів дітей для отримання нею стабільного утримання з сторони відповідача батька.

Відповідачем не доведено, що він не в змозі оплачувати аліменти в визначеному судом розмірі, на утримання його малолітнього сина, а сума аліментів на яку він погоджується 2000 грн. в місяць, буде достатньою для забезпечення гармонійного розвитку сина, а також такою, що покриє половину необхідних витрат на утримання дитини.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2022 року залишити без змін.

02 листопада 2022 року від представника ОСОБА_2 адвоката Крамар А.О. надійшла заява про розподіл судових витрат з покликанням на те, що Адвокатським Бюро «Анни Крамар» в особі адвоката Крамар Анни Олександрівни було надано правову допомогу за розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції на суму 3000 грн., яка полягала у вивченні документів клієнта, проведенні аналізу та положень законодавства та складенні відзиву на апеляційну скаргу, в підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 30.06.20021, додаткову угоду №2 від 17 жовтня 2022 року, акт виконаних робіт від 17 жовтня 2022 року, рахунок фактури №2 виставлений ОСОБА_2 на оплату послуг згідно договору про надання правової допомоги №б/н від 30.06.2021 на суму 3000 грн., а також докази надсилання заяви про розподіл судових витрат з додатками відповідачу.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Заперечень з сторони відповідача щодо розміру судових витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу не надходило.

Провівши аналіз наданих представником позивача - адвокатом Крамар А.О. доказів в підтвердження наданих адвокатських послуг, колегія суддів прийшла до висновку, що для забезпечення принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення та забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання необґрунтованої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником ОСОБА_2 адвокатом Крамар А.О. надано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 3000 грн. (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк