БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1960/22
Провадження № 2/497/586/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Ільєва Д.Д., розглянувши за відсутністю сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа - орган опіки та піклування - Болградська міська рада Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним уточненим позовом, яким просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою та визначити місце проживання їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, позивачем ОСОБА_1 , оскільки дитина фактично проживає разом з ним, зі своїм батьком за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач мотивує свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачкою протягом останніх років погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сім`я розпалася, у зв`язку з різними поглядами на сімейні взаємовідносини. Від цього шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає з батьком - позивачем, та перебуває на його утриманні. Оскільки вони, сторони, разом вже не проживають, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить інтересам сторін та інтересам їхнього спільного сина.

Сторони у судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не надавати строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу та визначити місце проживання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, який переважно сам виховує і утримує дитину.

Треті особи орган опіки та піклування Болградська міська рада Одеської області, був сповіщений належним чином - направленням судового повідомлення кур`єром, але його представник до суду не прибув, заперечень щодо позовних вимог не надав.

Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, 09.03.2002р. Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області був зареєстрований шлюб між гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 , видане 09.03.2002р., а/з№05), дружині було присвоєно прізвище " ОСОБА_5 ". Від цього шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (свідоцтво про його народження НОМЕР_2 , видане 11.09.2012р. виконавчим комітетом Червоноармійської (тепер Кубейська) сільської ради Болградського району Одеської області, а/з №38 (а.с.8), який, як стверджують сторони, фактично проживає з батьком позивачем ОСОБА_1 у будинку, який належить матері позивача ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та яка надала суду заяву, що вона не заперечує проти визначення судом місця проживання її онука в її будинку, який й так там проживає і зареєстрований. Станом на теперішній час сторони, згідно їх заяв, продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що вони фактично не проживають разом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України).

Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу в разі, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що з наданих суду відомостей не вбачається спору між сторонами про місце проживання дитини та щодо спільного майна подружжя, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Тому, беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: ч.2ст.114 СК України регламентовано, що в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; а ч.3ст.115 СК України що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо визначення місця проживання дитини, суд з`ясував наступне.

Як зазначено вище, судом встановлено, що сторони мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно заяви свідка - бабусі дитини - ОСОБА_6 - дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно постійно проживає разом зі своїм батьком - позивачем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечений усім необхідним для комфортного життя та розвитку. Батько дітей приділяє йому достатньо уваги та турботи. Мати дитини - відповідачка ОСОБА_2 - проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та не заперечує своєю письмовою заявою проти проживання дитини з батьком в АДРЕСА_3 , згідно договору купівлі-продажу та витягу з державного реєстру від 11.11.2006р., - належить ОСОБА_6 _а.с.10-12), а, згідно заяви ОСОБА_6 (а.с.23) - вона не заперечує, що разом з нею будуть проживати її син з онуком - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Сімейні відносини регулюються за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч.2 ст.7 СК України) та мають здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8ст.7 СК України) на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9ст.7 СК України). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1,2,3 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. А, ч.ч.1,2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування чи суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Декларації прав дитини від 29.11.59 року (принцип 2), (мова оригінала): «ребёнку должна быть обеспечена специальная защита и предоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно и нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём и в условиях свободы и достоинства; (принцип 6) ребёнок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности». Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання (ч.2 ст.171 СК України). Стаття 12 Конвенції ООН про права дитини стверджує, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання. А, відповідно до ч.4 ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Відповідач ОСОБА_2 визнала вимоги позивача, та просила задовольнити вимогу позову про визначення місця проживання їхнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чого вбачається, що вона не заперечує проти визначення його місця проживання разом з батьком - з позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно висновкам Верховного Суду, що викладені у Постанові від 15.01.2020р. у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), - за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким з батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В разі наявності такого спору між батьками суд має роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній спір про місце проживання дитини, а тому ця вимога позову підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, яке подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Суд також суд бере до уваги визнання позовних вимог відповідачем, тому, враховуючи вищезазначені обставини, - дійшов висновку, що вимога позову про місце проживання неповнолітньої підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.7,104ч.2,110,112,113,160,171 СК України, ст.ст.4,10,13,76-81,83,95, 247ч.2,258,259,263-265,268,272,273,354,355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа - орган опіки та піклування - Болградська міська рада Одеської області.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що був зареєстрований 09.03.2002 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №05.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, після чого набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення виготовлено 28.10.2022 року.

Суддя А.В. Кравцова