Дата документу 23.02.2022 Справа № 332/1773/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 332/1773/19 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження №22-ц/807/142/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради, особи, яка не брала участі у справі на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначала, що вона постійно проживає в квартирі за АДРЕСА_1 , до 2018 року проживала разом з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та її матір`ю, ОСОБА_2 . Померлий був вітчимом заявниці, чоловіком її матері, вони мешкали разом як єдина родина, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на життєдіяльність сім`ї. Підставою звернення заявника до суду стало те, що після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина. Для оформлення спадщини вона звернулася за роз`ясненням до нотаріуса, де їй в усному порядку було повідомлено про те, що, оскільки вона претендує на спадок за законом в порядку ст. 1264 Цивільного кодексу України, їй потрібно надати рішення суду про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, встановити факт проживання її разом з ОСОБА_3 , понад п`яти років з вересня 2013року по день його смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 понад п`ять років, а саме: з вересня 2013 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Запорізька міська рада, особа, яка не брала участі у справі подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року, залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, з роз`ясненням права звернутися до суду із позовом н загальних підставах, стягнути судові витрати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції вирішено питання , зокрема про права та інтереси територіальної громади міста Запоріжжя. Так, судом встановлено факт постійного проживання заявниці разом із померлим понад п`ять років, а саме: з вересня 2013 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 . Встановлення данного факту, що має юридичне значення у цій справі має наслідком звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до Запорізької міської ради про визнання права користування приміщенням,а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначене спірне приміщення є комунальною власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. ОСОБА_2 не може бути зацікавленою особою у даній справі, оскільки належних доказів, які б свідчили про те, що остання після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину не має, а тому, на думку Запорізької міської ради, розгляд справи необхідно було проводити у порядку позовного провадження за участі Запорізької міської ради, оскільки існує спір про право.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що остання звернулася до суду першої інстанції для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю, що розглядається судом в рамках окремого провадження. При розгляді данної справи не заявлялися позивачем та не розглядалися судом вимоги про набуття права власності, також не було предметом розгляду питання визначення обсягу та конкретизації спадкового майна. Тому, апеляційну скаргу слід визнати безпідставною та відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Запорізької міської ради задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті - залишено без розгляду з роз`ясненням права звернутися до суду із позовом на загальних підставах. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги на користь територіальної громади м.Запоріжжя Виконавчий комітет Запорізької міської ради у розмірі 576 грн. 30 коп .

Постановою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасуання рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необгрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту четвертого частини третої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та ( або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке право має бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є чоловіком матері заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 347 ( а.с. 7).

Після його смерті відкрилася спадщина. Спадковим майном як зазначає ОСОБА_1 є автомобіль ВАЗ -21093 д.н. НОМЕР_2 , що належав померлому ОСОБА_3 .

При зверненні ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г., їй було роз`яснено, що оскільки ОСОБА_1 претендує на спадок за законом в порядку статті 1264 ЦК України, їй потрібно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_1 , яка постійно мешкає за адресою АДРЕСА_3 , понад п`ять років спільно проживала з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю по день смерті ОСОБА_3 за адресою : АДРЕСА_2 . В цей період заявниця з матір`ю вели спільне життя та мали спільний побут з ОСОБА_3 , разом з ним несли витрати по сплаті комунальних послуг за користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною першою статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі

не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Встановлено, що предметом розгляду у цій справі є спадкові правовідносини, що виникли після смерті ОСОБА_3 - чоловіка матері заявниці, зацікавленою особою у справі є її матір ОСОБА_2 ..

Запорізька міська рада обгрунтовує апеляційну скаргу, в тому й числі тим, що при розгляді справи у суді першої інстанції суд взагалі не вдавався до дослідження спадкової справи та взагалі не з`ясував чи прийняла спадщину спадкоємець першої черги дружина померлого ОСОБА_2 відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, а якщо спадкоємець першої черги не прийняла спадщини то вона не могла бути зацікавленою особою у справі, позаяк її права не порушувалися та не були похідними від дій заявника, між тим цю обставину в установлений законом спосіб не підтверджено, тому в такому випадку зацікавленою особою у справі повинен бути орган місцевого самоврядування, але належну зацікавлену особу до участі в справі притягнуто не було.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Водночас, з спадкової справи після померлого ОСОБА_3 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. 21 вересня 2020 року звернулася лише ОСОБА_1

ОСОБА_2 в установлений законом строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 не зверталась.

Відповідно до положень частини третьої ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Зазначений висновок викладений Верховним Судом в постанові від 09 червня 2021 року у справі №523/3792/15 і в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З копії паспорта серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 - 12 липня 2012 року ( а.с. 5-6), тобто не за адресю місця проживання померлого ОСОБА_3 , який проживав в будинку АДРЕСА_5 .

Належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживала постійно разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Оскільки ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її мати ОСОБА_2 в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті спадкодавця, тому на підставі частини першої статті 1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а значить вона не могла бути зацікавленною особою у справі, оскільки її права не порушувалися та не були похдними від дій заявника, в такому разі за відсутності таких спадкоємців зацікавленою особою (відповідачем) виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналіз наведеної процесуальної норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. У разі, якщо доводи заявника про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення уду першої інстанції не має переглядатися по суті.

В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухваленя нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та ( або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті спадкодавця, тому вона не може бути зацікавленою особою у справі, а в такому випадку зацікавленою особою виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, тому оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, Запорізької міської ради, вирішувалося, оскільки відповідно до положень частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до склду спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до пункту чтвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та ( або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив матеріали спадкової справи після померлого ОСОБА_3 з якої вбачається, що заківлена особа ОСОБА_2 не зверталася в установленой законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини була зареєстроване не за адресою місце проживання спадкодавця, а за іншою адресою, належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, матеріали справи не містять, отже зацікавленої особою у справі повинен бути орган місцевого самоврядування, в особі Запорізької міської ради, оскільки оскаржуваним судовим рішенням вирішено права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, але належну зацікавлену особу до участі в справі притягнуто не було.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

З огляду на зазначене, оскаржуване судове рішення не можна вважати законним і обгрунтованим, тому воно підлягає скасування відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на овий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановленню факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради підлягає стягнення судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скапрги у розмірі 576.30 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, ст.ст. 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 рокуу цій справі скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги на користь територіальної громади м. Запоріжжя ( UA 0034816 Державна кахзначейська служба України м. Київ, ) Виконавчий комітет Запорізької міської рвади у розмірі 576 грн 30 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 14 квітня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.Маловічко С.В.