ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2554/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участю секретаря судових засідань Лісовської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О.Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовна заява обгрунтована тим, що позивач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстрований, зокрема, і відповідач - ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком позивача. Однак, останній фактично не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги та взагалі не з`являється у даному помешканні, тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2021 року цивільну справу № 753/14953/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 2 серпня 2021 року.

02 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 05 листопада 2021 року на 10:00 год.

Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року судове засідання було відкладено на 23 грудня 2021 року на 14:30 год.

23 грудня 2021 року судове засідання не відбулось у зв`язку з зайнятістю судді в іншому судовому засіданні. Судове засідання було відкладено на 22 лютого 2022 року на 15:00 год.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_3 , судове засідання відкладено на 28 березня 2022 року на 16:30 год.

Судове засідання призначене на 28 березня 2022 року не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом судове засідання було призначено на 30 червня 2022 року на 10:00 год.

Судове засідання призначене на 30 червня 2022 року було відкладено на 05 серпня 2022 року у зв`язку із неявкою сторін.

30 чевня 2022 року до канцелярії суду надійшла заява відповідача, відповідно до якої останній зауважує, що не може з`явитися у судове засідання у зв`язку з тим, що з початку бойових дій не проживає за місцем реєстрації.

Судове засідання призначене на 05 серпня 2022 року було відкладено на 04 жовтня 2022 року у зв`язку із неявкою сторін та раніше заявлених свідків.

У судове засідання 04 жовтня 2022 року сторони не з`явилися. Від позивача на електронну адресу суду неодноразово надходили заяви, у яких зазначалося, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України вона разом з членами своєї сім`ї, враховуючи свідка ОСОБА_3 , виїхала за межі України, з`явитись у судове засідання не має можливості, разом з тим просила допитати як свідка - ОСОБА_4 .

Судом неодноразово надсилались телефонограми до ОСОБА_4 (враховуючи відсутність можливості надсилання судових викликів через відсутність фінансування) з метою виклику її до суду як свідка, однак остання відмовлялася від участі у судовому засіданні у зв`язку із поганим самопочуттям.

Причини неявки відповідача до суду невідомі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання телефонограми, смс-повідомлення на номер телефону, що наявний в матеріалах справи та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та третя особа ОСОБА_3 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 2005 року (а.с. 27), свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2007 року (а.с. 31), договору дарування частки квартири від 19 серпня 2016 року (а.с.28) та

Як зазначається у позовній заяві, відповідач, колишній чоловік позивача, зареєстрований в даній квартирі. Факт реєстрації відповідача підтверджується відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 49).

Позивач вказує, що відповідач не проживає за вказаною адресою з 2017 року.

На підтвердження факту не проживання відповідача, позивач надає до суду письмові пояснення осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , однак суд не може прийняти дані пояснення до уваги, оскільки вони, відповідно до вимог ЦПК України не є належними доказами.

Окрім того, варто зауважити, що у судове засідання для надання пояснень у справі неодноразово викликалась свідок ОСОБА_4 , яку позивач просила викликати в засідання та допитати як свідка, однак остання зазначала, що не можу прибути до суду у зв`язку із неналежним станом здоров`я. Інший свідок - ОСОБА_3 , як повідомила позивач, знаходиться за межами України, що унеможливлює її допит як свідка на цей час.

Статтями 90-93 ЦПК України встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи.

Надання показів свідків, шляхом подання їх письмових пояснень, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи.

Відповідно до пункту 2 чатини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Поряд з цим, відповідач у своїй заяві від 27 червня 2022 року вказав, що за місцем реєстрації не проживає з початку повномаштабного вторгнення рф на територію України.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із частини першої статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За нормою частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно з вимогами статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, на підтвердження факт непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_2 , а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Долучені до позовної заяви квитанції про сплату позивачем комунальних послуг, не можуть бути єдиною підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у випадку відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24 жовтня 2022 року.

Суддя К.В. Шаповалова