Ухвала

01 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 205/2770/21

провадження № 61-10109ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є його матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня

2021 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на його утримання було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яке чинності не набрало. ІНФОРМАЦІЯ_1 він досяг повноліття. З моменту звернення відповідача до суду з позовом про стягнення з батька позивача аліментів, відповідач з позивачем не проживала, лише інколи навідувала його, не цікавилася його навчанням та не приділяла належної уваги його вихованню. На теперішній час він є студентом 2 курсу денної форми навчання Університету ім Альфреда Нобеля на контрактній основі. Денна форма навчання не дозволяє працевлаштуватися для самостійного матеріального забезпечення. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча постійного місця роботи вона не має, постійно перебуває в Іспанії, веде розкішний спосіб життя. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. На підставі вищевказаного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська

від 17 травня 2021 рокупозовні вимоги задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 аліменти на користь та утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж

50 % прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 31 березня 2021 року до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23-річного віку.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2021 року змінено в частині розміру стягнутих із ОСОБА_1 на користь та утримання ОСОБА_3 аліментів з 1/4 на 1/6 частину усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно; виключено з резолютивної частини словосполучення: «але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму». В іншій частині рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська

від 17 травня 2021 року залишено без змін.

24 лютого 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 жовтня 2022 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Сердюка В. В.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову ОСОБА_3 є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання.

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що дають право на оскарження судових рішень у малозначних справах.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська