П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022року м. Київ

Справа № 367/8555/19

Провадження: № 22-ц/824/2194/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду від 29 травня 2013 року стягнуто з нього на корись ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Після ухвалення вказаного судового рішення, 06 жовтня 2017 року між ним та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів на утримання дружини ОСОБА_4 до досягнення дочкою трьох років. Відтак, його, позивача, фінансовий та сімейний стан змінився, оскільки на його утриманні тепер перебувають дочка та нова дружина. Зазначене, на його думку, є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення від 29.05.2013 року, з ј частини до 1/6 частини від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Розгляд справи по суті просив здійснювати за його відсутності.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що наведені ним у позовній заяві обставини свідчать про зміну його майнового та сімейного стану. Суд першої інстанції всупереч відсутності будь-яких доказів щодо його, позивача, фінансового стану, самостійно визначив такий стан, зазначивши, що його, ОСОБА_1 , майновий стан у зв`язку з постановленням судового рішення від 03.07.2018 року погіршився, оскільки станом на день вирішення справи його сукупний щомісячний обов`язок з виплати аліментів дорівнює тому, який був покладений на нього рішенням суду від 29.05.2013 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 грудня 2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2013 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини щомісяця, а також стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/5 частини від його доходу щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

06 жовтня 2017 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_8 , від шлюбу з якою народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

03 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на її користь на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його сукупного заробітку (доходу), та на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку до досягнення малолітньою ОСОБА_5 трьох років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що майновий стан ОСОБА_1 у зв`язку з постановленням Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 03.07.2018 року не погіршився, оскільки станом на день вирішення справи його сукупний щомісячний обов`язок з виплати аліментів дорівнює тому, який був покладений на позивача рішенням від 29.05.2013 року.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що за судовим рішеннями з нього стягуються аліменти на утримання нової дружини та доньки від другого шлюбу.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається із матеріалів, на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення стягнення аліментів з позивача на утримання дружини ОСОБА_4 припинено у зв`язку з досягненням донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 3-річного віку. Отже, наразі сукупний щомісячний обов`язок з виплати аліментів на користь двох дітей(сина та доньки)дорівнює тому, який був покладений на позивача рішенням суду від 29.05.2013 року.

Будь-які докази на підтвердження факту погіршення майнового стану позивача у зв`язку з ухваленням рішення суду про стягнення аліментів на користь дружини та доньки в іншому шлюбі в матеріалах справи відсутні.

Таких доказів позивачем не надано і суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що встановлений рішенням Шевченківського районного суду від 29 травня 2013 рокурозмір аліментів на утримання дитини відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні доньку від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та суперечитиме його інтересам.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановівід 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Отже, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність доньки, на утримання якої за рішеннями судів стягуються аліменти, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментівна утримання дитини від попереднього шлюбу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, є повторенням правової позиції, викладеної у позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування цих висновків суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура