Справа № 185/8527/21
Провадження № 2/185/728/22
У Х В А Л А

07 листопада 2022 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщенні суду цивільну справу за позовом адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, який діє від імені ОСОБА_1 , до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

До суду надійшло клопотання представником відповідача про закриття провадження у справі на підставі того, що у справі відсутній предмет спору, оскільки між сторонами було укладено угоду про вирішення даного питання у позасудовому порядку.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі N 456/647/18, провадження N 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі N 686/20582/19, провадження N 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі N 750/1658/20, провадження N 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Ознайомившись зі змістом вказаної угоди, суд вважає її такою, що не є мировою, а також такою, що порушує права позивача та не свідчить про відсутність у вказаній справі предмету спору, оскільки позивачем було подано заяву про підтримання позовних вимог та прохання до суду їх задовольнити.

За таких обставин, у задоволенні клопотання відповідача про визнання явки позивача обов`язковою слід відмовити.

Також відповідач заявив клопотання про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою.

Згідно зі ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

На підставі частин 1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Зважаючи на закріплений принцип змагальності в судовому процесі, вільне використання сторонами наданих прав для доказування своєї правової позиції, враховуючи, зміст позовних вимог, позицію сторін у справі, суд не вбачає підстав для визнання явки позивача обов`язковою для надання суду пояснень з приводу обставин, зазначених у позовній заяві або з`ясування інших обставин, враховуючи позицію позивача, яку він виклав в позові.

За таких обставин, у задоволенні клопотання відповідача про визнання явки позивача обов`язковою слід відмовити.

Відповідач також заявив клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи, вказавши, що для оцінки доводів позивача необхідні спеціальні знання у області знань іншій ніж право.

Представник позивача заперечував проти призначення експертизи та просив відмовити в призначенні експертизи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з ч. 2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно розділу VI Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 8 жовтня 1998 року, психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Предметом судово-психологічної експертизи є питання про діяльність осіб, індивідуально-психологічні властивості яких не виходять за межі норми (особливості сприйняття певних явищ за даних умов, здатність адекватно їх оцінювати тощо).

Згідно п.6.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5, під час проведення психологічної експертизи досліджуються автентичні показання, тобто такі, які не залежать від будь-якого стороннього впливу або примусу.

Сторона позивача заперечувала проти призначення судово-психологічної експертизи, що виключає можливість проведення експертизи на добровільній основі.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Виходячи із предмету спору, та враховуючи, що стягнення моральної шкоди, заявлено внаслідок завданого ушкодження здоров`я людини, не є обов`язковим призначення судово-психологічної експертизи.

За таких обставин, у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судово-психологічної експертизи слід відмовити.

На підставі вищевикладеного вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотань представника відповідача.

Керуючись ст.12,53,58,260 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотаннь відповідача про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою, закриття провадження та призначення експертизи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя М. М. Перекопський