Справа № 203/1649/22
Провадження № 2/0203/924/2022
УХВАЛА

25 жовтня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Ноторової Є.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Зеленової О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи клопотання представника відповідача про витребування доказів в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради від 04.04.2022 року № 63-к про припинення трудового договору з ОСОБА_2 ;

-поновити ОСОБА_2 на роботі в КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради на посаді провідного фахівця з питань цивільного захисту;

-стягнути з КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня незаконного звільнення по дату ухвалення судового рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2022 року, цивільну справу № 203/1649/22, провадження № 2/0203/924/2022, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Ухвалою суду від 01.06.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

19.08.2022 року представник відповідача подала до суду письмове клопотання про витребування доказів.

В обґрунтування свого клопотання представник відповідача зазначила, що позивач не вийшов на роботу з причин знаходження за кордоном, про що він сам і повідомив відповідача у телефонній розмові з ОСОБА_3 . Підтвердженням вказаних тверджень може бути інформація від Державної прикордонної служби України щодо перетину позивачем кордону України. Проте самостійно отримати таку інформацію відповідач не може через обмеження, що встановлені Законом України «Про захист персональних даних». На підтвердження неможливості самостійно отримати докази, про витребування яких представник відповідача просить суд, вона надала копію витягу з сайту Державної прикордонної служби України з інформацією щодо порядку звернення з метою отримання відомостей про перетинання державного кордону України громадянами України.

Тому представник відповідача просить суд:

- витребувати у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України за період з 04.03.2022 року по 19.08.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання, призначене на 25.10.2022 року, з`явились представник позивача та представник відповідача.

Під час судового засідання представник відповідача підтримала клопотання про витребування доказів та просила суд його задовольнити у повному обсязі, підстави звернення до суду з клопотанням пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище.

При цьому представник відповідача у судовому засіданні прийняла визнання представником позивача факту перетину позивачем державного кордону України з 07.03.2022 року, який не повертався до України станом на момент проведення судового засідання 25.10.2022 року. Натомість, з огляду на наявність у представника відповідача сумнівів щодо порядку підписання позивачем договору про надання правової допомоги з його представником адвокатом Нестеровим Є.М., вона просила суд все ж таки вирішити її клопотання про витребування доказів, на підтвердження того, що позивач перетнув державний кордон України та не повертався до України. Водночас представник відповідача не заперечувала того, що представник позивача є повноважним представником.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів та просив суд відмовити у його задоволенні. Оскільки він вважає його безпідставним та таким, що затягує вирішення справи по суті. При цьому представник позивач зазначив, що позивач не заперечує та визнає той факт, що він перетнув державний кордон України з 07.03.2022 року та не повертався до України станом на момент проведення судового засідання 25.10.2022 року, та наразі перебуває за кордоном. З приводу тверджень представника відповідача щодо її сумнівів чи підписував позивач з ним договір про надання правової допомоги, представник позивача надав представнику відповідача для огляду оригінал договору про надання правової допомоги та пояснив порядок підписанням ним договору з позивачем.

Суд, заслухавши думки та пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми ЦПК України, доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до положень ст. 46, ч. 1 ст. 47, положень ст. 48 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 5 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 6, ч. 7, ч. 8, ч. 9 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Аналіз викладених вище норм чинного законодавства України, а також доводів учасників справи, вказує, що клопотання представника відповідача про витребування доказів є необґрунтованим та не відповідає предмету доказування у справі, що розглядається.

Так, суд, вирішуючи клопотання представника відповідача, бере до уваги те, що з 04.03.2022 року позивач перебував у відпустці, позивач визнав та не заперечує того факту, що з 07.03.2022 року він перетнув державний кордон України та не повертався до України станом на момент проведення судового засідання 25.10.2022 року.

З огляду на це, представник відповідача не вказала суду, які саме обставини може підтвердити доказ, про витребування якого вона просить суд, або аргументи, які такий доказ може спростувати, враховуючи прийняття нею визнання факту перетину позивачем кордону, докази на підтвердження якого вона просить суд витребувати у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо повноважень представника позивача як обґрунтування нею необхідності витребувати запитувані відомості щодо перетинання позивачем кордону України. Оскільки повноваження представника позивача були перевірені судом у судовому засіданні, з урахуванням вимог чинного законодавства України, та того, що у судовому засіданні представник відповідача, прийнявши визнання представником факту перетинання позивачем кордону з 07.03.2022 року, не заперечувала наявність повноважень у представника позивача на представництво інтересів позивача у суді.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів в цивільній справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст.76, 81, 83, 84, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 25.10.2022 року.

Суддя Ф.М. Ханієва