Провадження № 2-о/127/464/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Волхової М.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що заявник є матір`ю ОСОБА_2 , проживають разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . 06.08.2022 року ОСОБА_2 після споживання алкогольних напоїв завдав матері (заявнику) тілесних ушкоджень, що призвело до госпіталізації заявника до Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом «Поверхнева забійна рана лівої ділянки голови та множинні забої тіла». 06.08.2022 року за викликом заявника приїхали працівники поліції та склали відносно ОСОБА_2 терміновий заборонний припис. 07.08.2022 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР, зареєстровано кримінальне провадження №0000408 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Під час спільного проживання ОСОБА_2 періодично вчиняв домашнє насильство відносно матері, створював нестерпні умови проживання, не допускав до лічильників та комунікацій квартири. Заявник вважає себе особою, що зазнала домашнього насильства, просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні обмеження: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного з заявником проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди в користуванні майном, а саме заборонити ОСОБА_2 належним чином користуватися ОСОБА_1 житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Зазначила, що вона цього дня зайшла до частини квартири де мешкає ОСОБА_2 та з ним розпочалась словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої вона і отримала тілесні ушкодження.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, пояснив, що вони з матір`ю (заявником) не проживають в одному приміщенні, кожен з них користується окремими приміщеннями з різними входами, спільне господарство не ведуть, хоча спільна квартира, в якій він володіє 1/3 частковою у праві і являється в розумінні закону однією квартирою. 06.08.2022 року дійсно мав місце сімейний конфлікт, в ході якого заявник прийшла до приміщення де він проживає, почала кричати та висловлювати різного роду претензії. Підійшовши до нього дуже близько вона продовжувала кричати та штовхала його на що він її також відштовхнув від себе. В цей час до приміщення де він проживає забіг його молодший брат та вітчим з дерев`яною довбнею та почали його бити. Будь якого фізичного чи психологічного насильства він відносно матері не вчиняв. Зазначив, що він на протязі тривалого часу перебуває з матір`ю в неприязних відносинах.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 є матір`ю та сином, які проживаються за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини визнаються сторонами, тому доказуванню не підлягають згідно ч.1 ст.82 ЦПК України.

В судовому засіданні судом встановлено, що між учасниками справи наявні неприязні відносини, які тривають в часті значний період.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2022 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР, зареєстровано кримінальне провадження №0000408 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставинами якого ОСОБА_1 просила прийняти міри щодо свого сина ОСОБА_2 , який періодично створює нестерпні умови проживання, 06.08.2022 року завдав тілесні ушкодження в різні частини тіла (а.с.6).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що розглядається, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують неприязні відносини на побутовому ґрунті.

Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала систематичним вчиненням ОСОБА_2 відносно неї психологічного та фізичного насильства, зокрема завдання 06.08.2022 року легких тілесних ушкоджень. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого №22266 від 26.09.2022 року, виданої КЗ «Вінницькою міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги», копію тимчасового обмежувального припису від 06.08.2022 року, копії правоустановчих документів на квартиру АДРЕСА_2 .

Однак зазначені документи не доводять обставин, про які йдеться у заяві.

Так, з тимчасового обмежувального припису від 06.08.2022 року, виданого органом поліції, вбачається, що вказаний припис винесений відносно ОСОБА_2 , однак постраждалою особою зазначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5)

Доказів винесення тимчасового обмежувального припису, за яким особою, що вчинила насильство вказано ОСОБА_2 , а постраждалою особою ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Так само не є належним доказом вчинення ОСОБА_2 насильницьких дій стосовно ОСОБА_1 копія виписки з медичної картки, оскільки обставини завдання хворій тілесних ушкоджень зафіксовано лікарем зі слів хворої.

У встановленому законом порядку такі обставини перед судом не доведено, будь яких належних доказів завдання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 суду не представлено. Вся інформація (діазноз) ОСОБА_1 , щодо побиття її сином ОСОБА_2 у вказаній виписці зафіксована з її слів.

Суд зазначає, що вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 має бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує конституційне право особи на житло (про що просить заявник) не може гуртуватись на припущеннях та виключно на словах ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу, що вказаний доказ ОСОБА_1 здобула лише через 1 місяць 20 днів після отримання нею тілесних ушкоджень, а саме 26.09.2022 року. Інформації щодо дати звернення ОСОБА_1 до лікарні з наведеними у виписці діагнозами матеріали справи не містять. (а.с.4).

Суд, на виконання вимог ст. 12 ЦПК України роз`яснював заявнику право на подання відповідних клопотань про допит свідків, долучення чи витребування доказів, які б підтвердили перед судом обставини, на які вона посилається у своїй заяві, разом з тим остання повідомила, що будь яких клопотань у неї немає, та просила суд ухвалити рішення на підставі представлених нею матеріалів.

Сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою про завдання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та створення нестерпних умов проживання свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких даних про притягнення ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 до будь-якого виду відповідальності (зокрема адміністративної) матеріали справи не містять.

Таким чином, ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 психологічного та/або фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 82, 350-1-350-8, 354-355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 20.10.2022 року.

Суддя: