Справа № 462/7357/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. Провадження № 22-ц/811/1977/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Чернявської Г.П.

представника ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»;

відповідача ОСОБА_1

та його представника адвоката Шимоняка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк»; в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просило суд стягнути із згаданих відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.11.2007 року у розмірі 30 392, 80 доларів США, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідачами порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування цим кредитом у розмірі уточнених позовних вимог (том 1, а.с. 1-3, 183-185; том 2, а.с. 30-31).

14 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та Акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено Договір факторингу № 2020/12-3 (том 2, а.с. 4-16) і 27 січня 2021 року протокольною ухвалою суду до участі у справі в якості правонаступника позивача було залученоТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (том 2, а.с. 25).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.11.2007 року у розмірі 30 392, 80 доларів США.

Також ухвалено стягнути порівно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» понесені судові витрати у розмірі 15 156 гривень 64 копійки (том 2, а.с. 49-51).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до нього скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що порука є припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, оскільки прострочена заборгованість по кредиту в сумі 500, 76 доларів США виникла ще 21 липня 2014 року і після цієї дати кредитор протягом шести місяців не пред`явив вимоги до нього, як поручителя.

Вважає, що рішення Галицького районного суду міста Львова від 29.02.2016 року не може прийматися до уваги, оскільки це рішення «було винесено тоді, коли застосовувалось зі сторони Верховного Суду України інша правова позиція стосовно строків припинення поруки».

Звертає увагу на те, що іпотекодавці (в тому числі і відповідачка ОСОБА_2 ) 14 грудня 2020 року без його згоди уклали з первісним кредитором договір про розірвання іпотечного договору від 19.11.2007 року, а відтак вважає, що його, як поручителя, обсяг відповідальності збільшився, що (в свою чергу) у відповідності до частини 1 статті 559 ЦК України свідчить про припинення поруки.

Вважає, що суд неправомірно стягнув заборгованість за процентами у розмірі 7 188, 04 доларів США у відповідності до статті 625 ЦПК України, оскільки ще 18.05.2015 року кредитором було надіслано (у відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України) вимогу про дострокове повернення кредиту і норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки простроченого грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, а тому вважає, що «заборгованість за процентами по користуванню кредиту може бути стягнута виключно 601,14 дол. США, тобто за період з 19.02.2015 року по 25.06.2015 року, за період звернення з письмовою вимогою до Боржника про повернення заборгованості по кредиту», а відтак загальна сума боргу за кредитом є у розмірі 23 204, 75 доларів США (22 603, 62 долари США заборгованість по кредиту + 601, 14 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом (том 2, а.с. 54-60).

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду Відзив на апеляційну скаргу (том 2, а.с. 134) та заяву про апеляційний розгляд справи у її відсутності (том 3, а.с. 65).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками те, що:

-19.11.2007 року між Банком та ОСОБА_3 (як позичальником) було укладено Договір про надання споживчого кредиту, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 54 000 доларів США під 9 % річних з терміном повернення до 17.11.2017 року (том 1, а.с. 4-16);

-19.11.2007 року між Банком та ОСОБА_1 в порядку забезпечення вищезгаданого Договору про надання споживчого кредиту було укладено Договір поруки (том 1, а.с. 31-33);

-19.11.2007 року між Банком (як Іпотекодержателем) та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (як Іпотекодавцями) в порядку забезпечення вищезгаданого Договору про надання споживчого кредиту було укладено Іпотечний договір, згідно якого згадані Іпотекодавці передали в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 ;

-05.10.2015 року Банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості по вищезгаданому Договору про надання споживчого кредиту від 19.11.2007 року (том 1, а.с. 1-3);

-10.08.2020 року рішенням суду шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано зі зміною прізвища ОСОБА_8 на її дошлюбне прізвище ОСОБА_9 (том 1, а.с. 248);

-14.12.2020 року між Банком та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено Договір про розірвання вищезгаданого Іпотечного договору, який був укладений між згаданими сторонами 19.11.2007 року (том 2, а.с. 68).

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 29 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2016 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 , про визнання договору поруки припиненим (том 1, а.с. 168-170) встановлено, що:

-останній платіж за користування кредитом, отриманим на підставі вищезгаданого Договору про надання споживчого кредиту від 19.11.2007 року, позичальниця ОСОБА_3 здійснила 19.02.2015 року. Ця ж обставина (те, що «останній платіж з приводу повернення кредиту був здійснений у лютому 2015 р.») знайшла своє відображення і в оскаржуваному рішенні суду;

-20.03.2015 року у Банку виникло право вимоги до боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 (апелянта) і, таким чином, Банк мав право протягом 6 (шести) місяців до 20.09.2015 року звернутися до суду з позовом до вищезгаданих боржника та поручителя;

-18.05.2015 року Банк надіслав боржнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_1 письмову Вимогу про погашення заборгованості по кредиту та по процентах (том 1, а.с. 55-64).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до части другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договором про надання споживчого кредиту від 19.11.2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_3 , встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами.

Як зазначалось вище, Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та положень пункту 5.5 Договору про надання споживчого кредиту від 19.11.2007 року, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав.

Питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 20209 року і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Таким чином, оскільки позивач звернувся з цим позовом до поручителя (відповідача ОСОБА_1 ) лише 05 жовтня 2015 року, тобто - поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку виконання основного зобов`язання, то порука за Договором поруки № 158791 від 19 листопада 2007 року є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, а відтак у позові до згаданого поручителя слід відмовити.

Натомість суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення наведеного не врахував та помилково задовольнив позовні вимоги до ОСОБА_1 .

За вищенаведених обставин оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог до згаданого відповідача.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_2 рішення першої інстанції не оскаржувалося, то колегія суддів приходить до висновку про те, що перших три абзаци резолютивної частини оскаржуваного рішення слід викласти у новій редакції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 квітня 2021 року в частині задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим перших три абзаци резолютивної частини рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 квітня 2021 року викласти у наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт») задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» /, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41/:

-30 392 (тридцять тисяч триста дев`яносто два) долари 80 центів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.11.2007 року;

-15 156 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 64 копійки судових витрат.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15 квітня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.