Справа № 202/1380/22
Провадження № 2/202/1297/22
15 липня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання правомірним вселення та користування квартирою, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач звернувся до суду із позовом за змістом якого просив визнати правомірним вселення та користування ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 (далі - квартира) з вересня 1996 року, а також поважність пропуску ним строку реєстрації за вказаною адресою.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 18 вересня 1996 року заявнику було надано ордер на право зайняття квартири. У тому ж місяці заявник вселився у вказану квартиру, почав робити ремонт, сплачувати кошти за надані комунальні послуги. В той же час заявник не мав можливості зареєструвати своє місце проживання у вказаній квартирі одразу, оскільки будинок АДРЕСА_2 не було введене в експлуатацію. Так, після введення в експлуатацію вказаного будинку місце проживання заявника було зареєстровано у вказаній квартирі. Наразі заявник намагався оформити передачу вказаної квартири у приватну власність на що отримав відмову, у зв`язку із відсутністю доказів правомірності вселення та користування вказаною квартирою, враховуючи великий розрив у часі між отриманням ордеру та пропискою.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали повністю, судові витрати просили залишити за позивачем, з відповідача не стягувати.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суд не повідомив, відзиву, заяв, заперечень пояснень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Дійсно, судом встановлено, що місце реєстрації проживання заявника за адресою: квартира АДРЕСА_1 було зареєстровано 3 липня 1997 року.
Тоді як Виконавчим комітетом Індустріальної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська 18 вересня 1996 року ОСОБА_1 було видано ордер на житлове приміщення АДРЕСА_3 .
Місце проживання заявника з 21 лютого 1980 року по 16 червня 1997 року було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .
У відповідності до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №970/14 від 19 червня 1997 року було вирішено затвердити акт державної комісії від 6 серпня 1996 року про прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_2 ; виділити виконкому міської ради квартири: 2,3,7,35,39 згідно з рішенням виконкому від 15 грудня 1994 року № 1357; з метою забезпечення належного утримання житлового будинку, що перебуває у загальній власності власників квартир, передати будинок у власність створеному об`єднанню «Ініціатива-3», а виконкому Індустріальної районної Ради народних депутатів здійснити державну реєстрацію цього об`єднання.
16 червня 1998 року між заявником та ЖЕС ТОВ «Будконтракт» укладено договір про участь у витратах по утриманню житлового будинку АДРЕСА_2 та прибудинкової території.
ІІІ. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Частиною 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Частиною 11 ст.8 того ж закону передбачено, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
Тобто, з матеріалів справи вбачається наявність спору між сторонами щодо законності зайняття позивачем спірної квартири та реалізації останнім свої прав, закріплених ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», який підлягає вирішенню в судовому порядку у відповідності до ст.11 вказаного Закону.
Статтю 58 Житлового кодексу Української УРСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
У відповідності до Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, - ордер дійсний протягом 30 днів.
Таким чином, судом встановлено, що ордер на проживання у квартирі заявнику було видано 18 вересня 1996 року, в той же час лише 19 червня 1997 року рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №970/14 було вирішено прийняти в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_2 , де розташована вказана квартира, після чого 3 липня 1997 року заявником було зареєстровано місце проживання за вказаною адресою.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявник правомірно вселився та користується квартирою АДРЕСА_1 , при цьому заявник не мав можливості зареєструвати свої місця проживання у строк дії ордеру (протягом 30 днів з дня видачі), оскільки будинок було введено в експлуатацію лише 19 червня 1997 року.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, розглянувши матеріали даної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України
Визнати правомірним вселення та користування ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 з вересня 1996 року та поважність пропуску ОСОБА_1 строку реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 16 липня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін