Номер провадження: 22-ц/813/4398/22
Справа № 509/4907/18
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії::

Головуючого Гірняк Л.А.

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_1 про стягнення 175 312, 40 грн., -

встановив:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

23 жовтня 2018 року Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Теком» (далі по тексту ПрАТ СК «Теком» звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі по тексту - ПрАТ СК «Уніка» та ОСОБА_1 з позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ СК «Уніка» на користь ПрАТ СК «Теком» 49 000 грн. страхового відшкодування та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Теком» 126 312,40 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 15 вересня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом ДТП) за участю ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , який керував автомобілем «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Свята Катерина-Одеса», внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

14 грудня 2016 року постановою Одеського апеляційного суду було встановлено факт порушення ОСОБА_1 п.3.2 Правил дорожнього руху при настанні зазначеної події, тобто встановлено вину останнього у скоєнні вказаної ДТП.

На момент ДТП автомобіль «Рено», державний номер НОМЕР_2 , був застрахований у ПрАТ СК «Теком» згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 046-16 Д/Т/АТ від 05.04.2016.

На підставі цього договору, страхового акту № 6930 від 20.12.2016, висновку експерта № 5770, складеного 26.11.2016, рахунку ФОП ОСОБА_3 за заявою страхувальника ПрАТ СК «Теком» сплатило на СТО суму страхового відшкодування у розмірі 133 870,30 грн.

На підставі доповнення від 23.02.2017 до страхового акту № 6930 від 20.12.2016, рахунку ФОП ОСОБА_3 від 19.01.2017 за заявою страхувальника ПрАТ СК «Теком» здійснило доплату страхового відшкодування на СТО у розмірі 33 072,10 грн.

На підставі доповнення від 23.05.2017 до страхового акту № 6930 від 20.12.2016, рахунку ФОП ОСОБА_4 від 27.04.2017 за заявою страхувальника ПрАТ СК «Теком» здійснило доплату страхового відшкодування на СТО у розмірі 8 370,00 грн.

Загальна сума сплаченого ПрАТ СК «Теком» страхового відшкодування становить 175 312,40 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ СК «Уніка» згідно Полісу АЕ/6004780, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну -50 000 грн., франшизою 1000 грн.

Згідно висновку експерта № 5770 від 26.11.2016 вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням зносу становить 77 196,79 грн.

Позивач зазначає, що у ПрАТ СК «Уніка» виник обов`язок сплатити на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. в порядку суброгації, обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на ст.ст.22, 993, ч.2 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст.27 Закону України «Про страхування», ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач звернувся до ПрАТ СК «Уніка» з претензію № 287/17 про виплату зазначеної суми, проте позивачу було відмовлено, і цю відмову він вважає незаконною та необґрунтованою.

Також позивач зазначає, що ОСОБА_1 має відшкодувати йому в порядку суброгації різницю між фактичними витратами по Договору добровільного страхування та розміром страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ПрАТ СК «Уніка» в розмірі 126 312,40 грн.

Позивач звернувся до ОСОБА_1 з претензію № 184/18 про виплату зазначеної суми, яка була залишена ним без відповіді.

У зв`язку з відмовою відповідачів добровільно відшкодувати збитки у зв`язку зі сплатою страхового відшкодування на користь потерпілого, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.3-5 т.1).

06.02.2019 відповідач ПрАТ СК «Уніка» надав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач ПрАТ СК «Уніка» зазначає, що:

- постанова апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 не має преюдиційного значення для суду і факти порушення ОСОБА_1 ПДР в цій постанові відносно нього не встановлювалися, оскільки ця постанова приймалася стосовно іншої особи;

- вина є однією з обов`язкових ознак адміністративного правопорушення, проте вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 15.09.2016 не встановлена у порядку кримінального або адміністративного судочинства, та не підтверджується жодним документом по справі;

- цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за полісом не настала, а тому у ПрАТ СК «Уніка» відсутні правові підстави для визнання даної події страховим випадком (а.с.124-126 т.1).

12.02.2019 позивач ПрАТ СК «Теком» надав відповідь на відзив (а.с.140-141), в якій зазначив, що заперечення вини ОСОБА_1 у ДТП є помилковим та необґрунтованим.

Зазначає, що постановою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 спростовано пояснення ОСОБА_1 , в яких він заперечував порушення вимог п.3.2 ПДР, та в ній зазначено, що у нього була можливість забезпечити безперешкодний проїзд швидкої. Тобто, саме ОСОБА_1 порушив п.3.2 ПДР, і його неправомірні дії призвели до зіткнення, внаслідок чого спричинено шкоди застрахованому у ПрАТ СК «Теком» автомобіля швидкої медичної допомоги «Рено», державний номер НОМЕР_2 , тобто між неправомірними діями ОСОБА_1 та спричиненням шкоди є безпосередній причинний зв`язок, який повинен відшкодувати завдану шкоду відповідно до приписів ст.ст.1166,1187,1188 ЦК України. Також зазначив, що цивільно-правова відповідальність н завжди настає лише на підставі притягнення особи до адміністративної відповідальності за постановою суду.

03.05.2019 адвокат Філіппова Т.А., яка є представником ОСОБА_1 , надала відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.168-175 т.1).

Заперечуючи проти доводів позивача, зазначала, що вимоги позивача не визнаються з наступних причин:

- в основу постанови апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 були покладені ксерокопії таких документів, як карта виїзду швидкої медичної допомоги за № 9397/1 з виправленою датою виїзду з «13 вересня 2016 року на 15 вересня 2015 року» та листи з Журналу запису звернень про невідкладну медичну допомогу ТОВ «Свята Катерина-Одеса» Лікувально-діагностичного центру з допискою виїзду бригади № 9 (водій ОСОБА_2 ) з ознаками виправлень і дописок, тобто насправді не було виклику швидкої допомоги та у водія ОСОБА_2 не було необхідності порушувати ПДР і проїжджати перехрестя на заборонний сигнал світлофора;

- зазначені карта та листи з Журналу не можуть бути належними та допустимими доказами;

- на момент ДТП у ОСОБА_2 був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ОСОБА_2 х метою отримання шахрайським шляхом страхового відшкодування в сумі 175 312,40 грн. пред`явив до суду копію Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 046-16 Д/Т/АТ від 05.04.2016, який зроблено «заднім числом», оскільки на дату складення цього Договору діяв страховий поліс «Уніка»;

- 16.09.2016 протокол відносно ОСОБА_1 не складався;

- постановою апеляційного Одеської області від 14.12.2016 факти порушення ОСОБА_1 ПДР не встановлювалися та не могли бути встановлені, адже постанова виносилася стосовно іншої особи та не має преюдиційного значення для суду та не є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у розумінні ЦПК України;

- оскільки у діях водія ОСОБА_1 відсутні вина у ДТП, то і відсутня передбачена ст.1188 ЦК України підстава для його цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а у страхової компанії не виникло встановлене ст.ст.22,23 Закону № 1961-ІV зобов`язання відшкодувати шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2019 року у задоволені позовних вимог ПрАТ СК "Теком" до ПрАТ СК "Уніка", ОСОБА_1 про стягнення 175 312,40 гривень відмовлено в повному обсязі.

Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року у м. Чорноморськ, Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , який керував автомобілем «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Свята Катерина-Одеса», внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

18 жовтня 2016 року на ОСОБА_2 , який керував автомобілем «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року постанова Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2016 року була скасована, а справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 була закрита у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «ТЕКОМ» виплатило суму страхового відшкодування у загальному розмірі 175 312,40 гривень.

ПрАТ СК «ТЕКОМ» направило претензії на адресу ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_1 із регресною вимогою сплати суми страхового відшкодування, що було виплачено, які не були задоволені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що хоча в описовій частині постанови Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2016 року і зазначено, що ОСОБА_1 порушив п.3.2 ПДР, проте у даній справі не вирішувалося питання про притягнення до його адміністративної відповідальності, а суд не може встановлювати вину однієї особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди у справі про притягнення до адміністративної відповідальності іншої особи. На час розгляду справи не існує судового рішення в адміністративній чи кримінальній справі, яке б встановило вину ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції виходив з того, що Одеському апеляційному суду на момент розгляду справи № 501/2605/16-п не було відомо, що в журналі запису звернень про невідкладну медичну допомогу на аркушах 142, 143 були зроблені дописки, що свідчить про підробку документів, на підставі яких Одеський апеляційний суд у своїй постанові від 14 грудня 2016 року зробив висновок про порушення ОСОБА_1 п. 3.2. ПДР при настанні вищевказаного ДТП, а висновком експерта від 31 березня 2020 року №148-П Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру було встановлено, що на цих аркушах проводилась дописка графи 9397/1 між графами 9396 та 9397.

На підставі цих фактів суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , який керував автомобілем швидкої медичної допомоги «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , у момент настання ДТП 15 вересня 2016 року не виконував невідкладного службового завдання та не їхав на відповідний виклик, рухався без ввімкнутого сигналу проблискового маячку та спеціального звукового сигналу.

Також суд дійшов висновку про відсутність підстави, передбачених п. 38.1.1 ст.38 Закону N 1961-IV, для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу, як з особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з відсутністю постанови суду у адміністративній справі про визнання його винним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2019 року, позивач ПрАТ СК «Теком» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справа, на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що:

- твердження суду про те, що ПрАТ СК «Теком» звертався до ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_1 із регресною вимогою є помилковим, оскільки суд безпідставно ототожнив правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з правовідносинами суброгації, які регулюються ст.993 та ст.27 Закону України «Про страхування»;

- твердження суду про неможливість встановлення вини однієї особи у вчиненні ДТП у справі про притягнення до адміністративної відповідальності іншої особи є помилковим та хибним, оскільки матеріали адміністративної справи № 501/2605/16-п у своїй сукупності дали змогу зробити висновок про відсутність вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та відповідно підтвердили вину ОСОБА_1 у його скоєнні;

- постанова апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 підтверджує, що ОСОБА_1 порушив п.3.2. ПДР, тобто його неправомірні дії привели до скоєння ДТП 15.09.2016 і як наслідок, спричинення шкоди застрахованому у позивача автомобілю швидкої медичної допомоги «Рено» д/н НОМЕР_2 , тобто між його неправомірними діями та спричиненням шкоди є безпосередній причинний зв`язок;

- посилання суду на презумпцію невинуватості, встановлену ст.62 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини є безпідставною, оскільки ці статті можуть бути застосовані лише у випадку обвинувачення особи у вчинені кримінального злочину;

- факт підробки документів, на підставі яких Одеський апеляційний суд у своїй постанові від 14 грудня 2016 року зробив висновок про порушення ОСОБА_1 п. 3.2. ПДР при настанні вищевказаного ДТП, не встановлений компетентними органами;

- мало місце виправлення цих документів, а не підробка;

- висновок суду, що ОСОБА_2 , який керував автомобілем швидкої медичної допомоги «Рено», державний номер НОМЕР_2 , у момент настання ДТП 15.09.2016 не виконував невідкладного службового завдання та не їхав на відповідний виклик, рухався без ввімкнутого сигналу проблискового маячка спеціального звукового сигналу є необґрунтованим та хибним, оскільки спростовуються схемою ДТП, журналом запису звернень про невідкладну медичну допомогу, карткою виклику швидкої медичної допомоги, карткою виїзду швидкої медичної допомоги № 9397/1 від 15.09.2016;

- оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань та підстав для відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ПрАТ «СК «УНІКА».

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши та перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, розглянула справу в порядку письмового провадження без виклику сторін та прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2016 року, приблизно о 9.30 год., на перехресті вул. Першого Травня проспекту Миру в м. Чорноморську Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , який керував автомобілем «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Свята Катерина-Одеса», внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.12-14).

На момент ДТП майнові інтереси ТОВ «Свята Катерина-Одеса», пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , були застраховані, що підтверджується договором № 046-16Д/Т/АТ добровільного страхування наземного транспортного засобу від 05.04.2016, укладеним ПрАТ СК «Теком» та ТОВ «Свята Катерина-Одеса» (а.с.48-53 т.1).

На підставі цього договору, страхового акту № 6930 від 20.12.2016, висновку експерта № 5770, складеного 26.11.2016, рахунку ФОП ОСОБА_3 за заявою страхувальника ПрАТ СК «Теком» сплатило на СТО суму страхового відшкодування у розмірі 133 870,30 грн. (а.с.15-21 т.1).

На підставі доповнення від 23.02.2017 до страхового акту № 6930 від 20.12.2016, рахунку ФОП ОСОБА_3 від 19.01.2017 за заявою страхувальника ПрАТ СК «Теком» здійснило доплату страхового відшкодування на СТО у розмірі 33 072,10 грн. (а.с.54-58 т.1).

На підставі доповнення від 23.05.2017 до страхового акту № 6930 від 20.12.2016, рахунку ФОП ОСОБА_4 від 27.04.2017 за заявою страхувальника ПрАТ СК «Теком» здійснило доплату страхового відшкодування на СТО у розмірі 8 370,00 грн. (а.с.59-74 т.1).

Загальна сума сплаченого ПрАТ СК «Теком» страхового відшкодування становить 175 312,40 грн.

Згідно висновку експерта № 5770 від 26.11.2016 вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 , становить 77 196,79 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 135 342,76 грн. (а.с.23-37 т.1).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується Полісом № АЕ/60004780, зі строком дії з 24.12.2015 по 23.12.2016, ліміт відповідальності 50 000 грн., франшиза 1000 грн. (а.с.45,47 т.1).

Ст.1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ПрАТ СК «Теком» вважає, що 49 000 грн. мають бути відшкодовані на його користь страхувальником ПрАТ «СК «Уніка», оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована за Полісом № АЕ/60004780, а ОСОБА_1 має відшкодувати на користь ПрАТ СК «Теком» 126 312,40 грн., тобто різницю між фактичним розміром шкоди у сумі 135 342,76 грн. і страховою виплатою в сумі 49 000 грн., на підставі ст.1194 ЦК України у зв`язку з встановленням постановою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 вини ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням пункту 3.2 ПДР під час ДТП.

Проте, судова колегія з таким доводом не погоджується.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за приписами цих норм законодавства на позивача покладається обов`язок довести лише наявність шкоди, протиправність дії заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої дії із заподіяною шкодою, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, позивач ПрАТ СК «Теком» має довести наявність шкоди, протиправність дії ОСОБА_1 та причинний зв`язок такої дії із заподіяною шкодою, а відповідач ОСОБА_1 має довести, що в його діях відсутня вина.

Обґрунтовуючи неправомірність дій ОСОБА_1 , ПрАТ СК «Теком» зазначає, що у зіткненні автомобілів водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем швидкої медичної допомоги «Рено», державний номер НОМЕР_2 , та рухався на терміновий виклик по проспекту Миру в напрямку вул. Парусної у м. Чорноморськ з увімкненим проблисковим маячком синього кольору і спеціальним звуковим сигналом, діяв згідно вимог п.п.3.1, 3.2 Правил дорожнього руху, тобто не є винною особою у ДТП.

Проте саме ОСОБА_1 , як другий учасник вказаного ДТП, є особою, внаслідок неправомірних дій якого сталася зазначена ДТП, тобто є винною особою у його скоєнні, а протиправність дій ОСОБА_1 полягає в порушенні ним п.3.2 Правил дорожнього руху в редакції, яка діяла станом на день ДТП, яким передбачено, що у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу.

Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.

В якості доказу апелянт посилається на постанову апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року, а також на матеріали адміністративної справи, а саме: схему місця ДТП (а.с.110 т.1), картку виклику швидкої медичної допомоги (а.с.111 т.1), карту виїзду швидкої медичної допомоги № 9397/1 від 15.09.2016 (а.с.112 т.1), журнал запису звернень про невідкладну медичну допомогу за період з 09.09.2016 по 28.09.2016 (а.с.113-114 т.1), постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 25.11.2016 (а.с.115 т.1), апеляційну скаргу ОСОБА_2 (а.с.116-118 т.1).

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, судова колегія вважає, що надані апелянтом докази в їх сукупності не доводять порушення п.3.2 ПДР ОСОБА_1 та причинний зв`язок його протиправних дій із заподіяною шкодою автомобілю «РЕНО», державний номер НОМЕР_2 .

Згідно з ч.ч. 6,7 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, постанова апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 є обов`язковою для суду тільки в питанні, які мали місце дії та чи вчинені вони ОСОБА_2 , проте правова оцінка, надана судом в цій постанові діям ОСОБА_1 не є обов`язковою для суду, що розглядає цю справу.

При вирішенні питання про заподіяння ОСОБА_1 шкоди, протиправності його дій та причинного зв`язку їх із заподіяною шкодою, зазначена постанова не носить для суду преюдиційного значення, оскільки прийнята судом стосовно іншої особи, та оцінюється судом як письмовий доказ, що містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору в порядку з дотриманням вимог ст.ст.89, 95 ЦПК України, а не як судове рішення в порядку ст.82 ЦПК України, що звільняє від доказування фактів, які в ньому викладені.

Так, в цій постанові зазначено, що «дотримання ОСОБА_2 вимог п.3.1 ПДР щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при проїзді перехрестя на червоний сигнал світлофора, включення проблискового маячка синього кольору та спеціального звукового сигналу, а також виконання ним невідкладного службового завдання підтверджується поясненнями ОСОБА_2 , частково ОСОБА_1 , схемою ДТП та картками виклику швидкої допомоги та журналом запису звернень громадян. Заперечення ОСОБА_1 при апеляційному розгляді скарги про те, що він не порушував вимог п.3.2 ПДР, так як не чув звукового сигналу автомобіля швидкої медичної допомоги, який несподівано вдарив його автомобіль, є неспроможними, так як апеляційний суд встановив, що проблисковий маячок синього кольору та спеціальний звуковий сигнал були ввімкнені, всі водії на перехресті зупинилися та пропустили швидку, що не міг не бачити ОСОБА_1 . Маячки залишалися ввімкнутими до проїзду працівників поліції. Крім того, як зазначалось, автомобіль ОСОБА_1 допустив зіткнення з задньою лівою частиною автомобіля швидкої медичної допомоги, що свідчить про можливість у водія ОСОБА_1 забезпечити безперешкодний проїзд швидкої, яка вже завершувала проїзд перехрестя».

Судова колегія не приймає на увагу цю правову оцінку, оскільки в цій постанові не викладена суть (зміст) пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , обставини надання ними цих пояснень з зазначенням місця, дати, особи, що їх отримала, що унеможливлює їх перевірку та надання їм оцінки при розгляді цієї справи в порядку ст.89 ЦПК України.

Картка виклику швидкої медичної допомоги, карта виїзду швидкої медичної допомоги № 9397/1 від 15.09.2016, журнал запису звернень про невідкладну медичну допомогу за період з 09.09.2016 по 28.09.2016 (а.с.113-114 т.1) є документами медичної облікової документації, форми яких затверджуються наказами МОЗ України, та передбачають відображення в цих документах визначеної цими наказами інформації. Проте, зазначена медична документація не передбачає здійснення в ній записів стосовно застосування при виїзді на виклик ввімкнення спеціального проблискового маячку та спеціального звукового сигналу медичного транспорту, не містить такої інформації, а тому не є належним та допустимим доказом, що достовірно підтверджує зазначений факт.

Також судова колегія приймає на увагу, що з дати ДТП 15.09.2015 адміністративне провадження здійснювалося 1 місяць та 3 дні та закінчилося складанням протоколу про адміністративне правопорушення інспектором Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області Виговському С.В., в провадженні якого знаходилися адміністративні матеріали, що вбачається з постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 25.11.2016 (справа № 501/2605/16п).

Саме під час адміністративного провадження та оформлення матеріалів для суду, з метою запобігання безпідставного складання стосовно себе протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не повідомив уповноважену особу органів поліції про свою позицію про виїзд на виклик, пов`язаний з виконанням ним невідкладного службового завдання та здійснення руху з увімкненням світлового та звукового сигналу з дотриманням ним п.п.3.1 ПДР, не повідомив про існування медичної документації, яка підтверджу такий виїзд, та не запропонував допитати свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які можуть підтвердити ці обставини, та, на його думку, підтверджують правомірність його дій.

До Іллічівського міського суду Одеської області, який розглядав адміністративну справу відносно ОСОБА_2 , з органів поліції надійшли лише адміністративний протокол серії АП № 153398, схема ДТП, підписана водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за участю понятих, та пояснення ОСОБА_2 , що підтверджується описом адміністративної справи (а.с.121 т.1).

Медична документація була надана ОСОБА_2 до Іллічівського міського суду Одеської області безпосередньо до суду, що розглядав справу про адміністративну справу.

При цьому зазначена медична документація містить виправлення в даті у карті виїзду швидкої медичної допомоги № 9397/1 від 15.09.2016, допис запису під № 9397/1 у Журналі запису звернень про невідкладну медичну допомогу за період з 09.09.2016 по 28.09.2016 про виклик швидкої на виклик у складі водія ОСОБА_2 , лікарів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.113-114 т.1), тобто стосуються фактів, на які ОСОБА_2 посилався як підставу для обґрунтування відсутності складу адміністративного правопорушення у своїх діях.

Схема ДТП (а.с.110 т.1) також не містить відомостей про автомобіль «Рено», державний номер НОМЕР_2 , як спеціальний медичний транспорт, а також відомостей стосовно ввімкнення спеціального проблискового маячку та спеціального звукового сигналу медичного транспорту, хоча підписана водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за участю понятих без будь-яких зауважень, у зв`язку з чим також не приймається судовою колегією в якості належного, достовірного та допустимого доказу, що підтверджує ці факти.

Оцінюючи надані документи у їх сукупності, а також враховуючи, що зазначені обставини, як вони викладені у постанові апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 (справа № 501/2605/16п) відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не були відомі органам поліції у зв`язку з відсутністю такої позиції у ОСОБА_2 під час здійснення адміністративного провадження, судова колегія вважає, що у розумінні ст.79 ЦПК України надана медична документація та схема ДТП не можуть вважатися достовірними доказами, на підставі яких можна достовірно встановити, що 15.09.2016 ОСОБА_2 виїжджав на спецтранспорті на виклик, що дозволяло йому застосувати під час руху проблискові маячки та спеціальних звуковий сигнал, а ОСОБА_1 міг чути звуковий сигнал його автомобіля, зупинитися та пропустити швидку відповідно до п.3.2 ПДР.

Таким чином, позивач не довів протиправність дій ОСОБА_1 в порушенні ним п.3.2 ПДР.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача ОСОБА_1 про відсутність у його діях вини у ДТП, та виходив з того, що хоча в описовій частині постанови Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2016 року і зазначено, що ОСОБА_1 порушив п.3.2 ПДР, проте у даній справі не вирішувалося питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, а суд не може встановлювати вину однієї особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди у справі про притягнення до адміністративної відповідальності іншої особи. На час розгляду справи не існує судового рішення в адміністративній чи кримінальній справі, яке б встановило вину ОСОБА_1 .

Такий висновок суду першої інстанції судова колегія вважає такий висновок правильним з огляду на наступне.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Процедура притягнення ОСОБА_1 в порядку, передбаченому КУпАП, відносно нього уповноваженими особами не здійснювалася, зокрема, протокол про порушення норм Правил дорожнього руху не складався, докази не збиралися, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснювалися, в справі про адміністративне правопорушення не досліджувалися складові адміністративного правопорушення, хоча вина є однією з обов`язкових ознак адміністративного правопорушення тощо.

Отже, судова колегія відхиляє довід апелянта, що презумпція невинуватості діє лише у випадку обвинувачення особи у вчинені кримінального злочину, як помилковий, та зазначає, що зазначена постанова не може вважатися доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що апелянт не довів протиправність дії ОСОБА_1 в порушенні п.3.2 ПДР у ДТП, що сталася 15.09.2016, а ОСОБА_1 довів відсутність своєї вини у ДТП, а тому відсутні підстави, встановленні статтями 1166, 1188, 1194 ЦК України для стягнення з нього шкоди у сумі 126 312,40 грн. на користь ПрАТ СК «Теком».

За встановлених судом обставин та враховуючи наведене, в силу ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до ОСОБА_1 про стягнення 126 312,40 грн. без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до ОСОБА_1 про стягнення 126 312,40 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.п. «а» - «г» п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді О.С.Комлева

С.М.Сегеда