Номер провадження: 22-ц/813/4470/22
Справа № 512/152/21
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О. Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.05.2010 у розмірі 72 935, 58 грн. станом на 15.02.2021 та судові витрати в розмірі 2 270, 00 грн.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року позов акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" , що знаходиться за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, на рахунок № НОМЕР_2 , МФО - 305299 заборгованість за тілом кредиту в сумі 59 907 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сім) грн 39 коп., яка утворилася станом на 15.02.2021, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 864 (одна тисяча вісімсот шістдесят чотири) грн 58 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Савранського районного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПриватБанк» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 21.05.2010 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку та ОСОБА_1 , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника (а.с. 55).

З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на 15.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 72 935, 58 грн., з яких: 59 907, 39 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 080,16 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 9 948, 03 заборгованість за простроченими відсотками за період з 21.05.2010 по 15.02.2021.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову Банку, районний суд виходив з того, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 59 907,39 грн. При цьому, вирішуючи спір в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам, суд виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачкою, не містить умов щодо нарахування та сплати зазначених сум, а Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт, на які посилається банк, не містять підпису ОСОБА_1 , тому в задоволенні цієї частині позовних вимог суд відмовив.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, за правилами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

На підставі частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 21.05.2010 відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.53) кредитний ліміт змінювався:

- 30.09.2013 16 000,00 грн;

- 02.10.2013 25 000,00 грн;

- 28.07.2017 50 000,00 грн;

- 06.09.2017 64 000,00 грн;

- 04.08.2019 63 877,95 грн;

- 28.08.2019 61 840,00 грн;

- 20.09.2019 60 790,00 грн;

- 27.09.2019 60 210,00 грн;

- 19.12.2019 0,00 грн.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, тому районний суд дійшов обгрнутованого висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованності за тілом кредиту.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що копія анкети заяви позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона лише є пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладання договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого, підтверджується матеріалами справи, що, на думку апелянта свідчить про не існування договору між сторонами. При цьому, ОСОБА_1 також зазначає, що в зазначеній анкеті заяві відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема в анкеті відсутня сума кредиту, відсутні чітко вказані послуги, які оформлені на її ім`я, відсутня умова про надання Позивачем тієї чи іншої суми грошових когтів, відсутня умова про обов`язок повернення тієї іи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів, відсутні будь які посилання на картку, з якої вона могла отримувати грошові кошти та відсутня умова про отримання цієї картки нею.

Проте, апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта ОСОБА_1 необгрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК Українина сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 76 ЦПК Українипередбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зістаттею 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(частина шостастатті 81 ЦПК України.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, Банком надано копію Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21.05.2010 року, у якій містяться паспортні дані відповідачки ОСОБА_1 , її контактна інформація, відомості про майновий і сімейний стан та трудову діяльність. Вказана Анкета заява підписана відповідачкою та її підпис відповідачкою не спростований (а.с. 55).

В матеріалах справи також наявна виписка за договором №б/н з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки (а.с. 24-52).

При цьому, матеріали справи також містять довідку, у якій зазначено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитні картки, якою зокрема підтверджується термін дії карток, а саме у період з грудня 2011 року по квітень 2023 року (а.с. 54).

Також з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором та станом на 15.02.2021р. сума заборгованості відповідачки за тілом кредиту становить 59907,39 грн. (а.с. 19-23 зворот).

Таким чином, ОСОБА_1 не було подано ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції будь-яких доказів, які б спростовували факт наявності у неї заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.05.2010 року у розмірі 59907,39 грн.

Більш того, як зазначено у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, в судовому засіданні відповідачка не заперечувала факту отримання та використання коштів АТ КБ «ПриватБанк». Посилання відповідачки, що копія анкети-заяви не може підтверджувати існування між сторонами договору є необгрнутованим, оскільки відповідачкою, з урахуванням її визнання факту отримання та використання коштів АТ КБ «ПриватБанк», не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами, внаслідок чого суд констатує існування між сторонами кредитних правовідносин саме на підставі анкети-заяви б/н від 21.05.2010, оскільки банком надані належні та достатні докази щодо видачі відповідачці кредиту, користування нею кредитними коштами (зокрема виписка за договором № б/н станом на 17.02.2021 щодо ОСОБА_1 (а.с. 24-52).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона, а не суд, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розрахунок заборгованості, на який покликається апелянт, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди та відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Банківська виписка, натомість, має статус первинного документу відповідно до переліку типових документів, затверджених наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та слугують підставою для записів у реєстрах бух обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки АТ КБ «ПриватБанк» станом на 15.02.2021р., долученої до позовної заяви, безспірно вбачається, що відповідачка знімала кошти, частково погашала заборгованість, повертала кошти, а відтак їй було відомо про умови договору та необхідність погашати заборгованість за кредитом.

При цьому, твердження апелянта про безпідставінсть стягнення відсотків, пені, штрафів та ін. за спірним договором апеляційний суд також оцінює критично, з огляду на те, що оскаржуваним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року відсотки, пеня та штрафи не стягувалися, в їх задоволенні судом відмовлено.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30.09.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда