Номер провадження: 22-ц/813/6857/22
Справа № 493/1393/21
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2021 року до Балтського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-63).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №014/0573/82/0151174 від 05.08.2019 року у розмірі 32955,23 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 17403,49 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 3118,09 грн, заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 10609,50 грн, пені у розмірі 1824,15 грн, а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн; стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн; в іншій частині позову відмовити (а.с. 178-132).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Мельниченко Руслан Васильович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б підвереджували, що він набув від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» право вимоги за кредитним договором № 014/0573/82/0151174 від 05.08.2019 року.

Представник апелянта повідомляє, що ухвалою суду від 09.12.2021 року було задоволено клопотання представника скаржника та витребувано у позивача цілу низку оригіналів документів, адже раніше подані копії викликали сумнів у їх відповідності дійсним оригіналам. В той же час, вказує представник апелянта, знехтувавши вимогами такої ухвали суду, позивач виконав її лише частково, та не надав жодного оригіналу доказів, які б підтверджували набуття ним права вимоги, зокрема так і не надав до суду: договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.10.2019 року з додатками; портфель заборгованості до договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.10.2019 року у повному обсязі. Натомість, наголошує представник апелянта, позивач повторно надав до суду лише копії цих документів. Представник апелянта зазначає, що він у судовому засіданні 21.02.2022 року, яке проводилось в режимі відеоконференції, неодноразово наполягав на тому, що суд не має брати до уваги договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.10.2019 року та портфель заборгованості до нього, адже позивач проігнорував ухвалу суду та не надав оригіналів цих доказів. Вказане, як зазначає представник апелянта, підтверджують відеозаписом цього судового засідання. При цьому, представник апелянта звертає увагу на те, що позивач заявив до суду позовні вимоги до скаржника, не маючи при цьому права вимоги за кредитним договором, адже не надав до суду належних до допустимих доказів набуття ним права вимоги у банку. Таким чином, представник апелянта вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у задоволені яких слід відмовити повністю. Також стверджує, що скаржник працює на підприємстві ТОВ «Айсал», виробничі потужності якого знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 35. За цією ж адресою розташовані території та будівлі Держаного підприємства Міністерства Оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів». У зв`язку з цим роботодавець скаржника частково припинив свою діяльність, та лише частково, в межах можливостей, здійснює оплату праці робітникам, яких відправлено у простій. Серед таких працівників знаходиться й скаржник. Наразі, вказує представник апелянта, вона майже позбавлена засобів для існування, має дуже обмежений бюджет, під час війни не може знайти собі іншу роботу та інші засоби існування. Серед іншого, представник апелянта повідомив, що скаржник не отримала від суду примірник копії повного тексту рішення Балтського районного суду Одеської області від 21.02.2022 року по справі № 493/1393/21, а із змістом цього рішення ознайомилась лише у квітні 2022 року, коли її представник зміг надіслати їй електронний примірник цього рішення (а.с. 190-192).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 липня 2022 року було відкрито апеляційне провадження та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 205-208).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

На адресу суду надійшов відзив генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», згідно якого вважає позицію апелянта необґрунтованою, оскільки із витягу Портфелю Заборгованості до Договору відступлення права вимоги, а саме в рядку № 825 міститься посилання на відповідача, номер кредитного договору, РНОКПП позичальника та сума боргу. Також зазначає, що позивачем було надано до суду відповідний договір відступлення права вимоги від 20.09.2019 року, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права нового кредитора по виконанню відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та додаток 1 до вказаного договору, в якому міститься перелік прав вимоги, які були передані новому кредитору. Окрім того, стверджує, що позивачем в повній мірі було надано до суду всі необхідні належні первинні бухгалтерські банківські документ, які засвідчують інформацію про видачу кредиту, зняття готівки, а також внесення позичальником готівки з метою погашення боргу (а.с. 212-222).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що аналіз встановлених фактичних обставин справи підтверджує те, що боржник ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання, передбачені укладеним в установленому порядку кредитним договором та відповідно такі дії позичальника є неправомірними, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню в повному обсязі. Визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду справи, суд прийшов до висновку, що заявлені витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, тому суд прийшов до висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/0573/82/0151174 від 05.08.2019 року, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк аваль» та ОСОБА_1 уклали вказану заяву-договір до Договору банківського обслуговування (укладеного підписанням заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № РД-147512 від 26.12.2013 року), з метою відкриття поточного рахунку «Для виплат». На умовах Заяви-Договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язується надати клієнту кредит в сумі 17524,0 грн, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування (п. 1.2).

Строк кредиту становить 72 місяці, з 05.08.2019 року по 05.08.2025 року (п. 1.2.2). Проценти за користування кредитом - процентна ставка фіксована та становить 39,9% процентів річних (може бути змінена за згодою сторін шляхом укладання додаткової заяви) (п. 1.2.3). Вказаною Заявою-Договором також визначена дата сплати щомісячного ануїтентного платежу, а саме 05 числа кожного календарного місяця згідно графіка (п. 1.2.4). П. 5.1 також визначено розмір пені за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за Заявою-Договором у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

З долученого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачем було знято 05.08.2019 року грошові кошти у розмірі 17524,0 грн, що в свою чергу підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером від 05.08.2019 року. Також з наявного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено дві операції по зарахуванню грошових коштів, а саме: 20.09.2019 року 593,86 грн (відсотки), 49,91 грн (тіло кредиту), 96.59 грн (пеня); 30.10.2019 року 573,25 (відсотки), 70,70 грн (тіло кредиту), 98,55 (пеня). Також вбачається, що станом на 17.03.2020 року заборгованість становить 17403,79 грн (тіло кредиту), 3118,09 (відсотки), 1879,12 (пеня).

Вищенаведене, в свою чергу, не спростовується відповідачем.

20.09.2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, згідно якого на умовах та в порядку визначеному договором та відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. За цим договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо Портфеля заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку 1 до договору в межах загальної суми за всіма портфелями заборгованості 120000000,0 грн.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України).

На підтвердження факту відступлення права вимог, позивачем було надано до суду нотаріально завірену копію договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року з додатками та додаткову угоду до договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року з додатками. Також на вимогу суду було долучено відповідний пакет документів, а саме оригінал заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту № 014/0573/82/0151174 від 05.08.2019 року з додатком 1; заява-анкета № 4 від 02.08.2019 року; меморіальний ордер від 05.08.2019 року; розрахунок заборгованості від 17.03.2020 року; платіжне доручення № 2 від 17.03.2020 року (нотаріально завірена копія); портфель заборгованості по договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року з додатками (нотаріально завірена копія).

Згідно долученого Портфелю заборгованості до Договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року, в строчці 825 містяться відповідні відомості щодо боржника а саме ОСОБА_1 , зазначено номер кредитного договору - 014/0573/82/0151174, котрий в свою чергу збігається із номер договору зазначеним безпосередньо в заяві-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» від 05.08.2019 року (оригінали яких було долучено позивачем та які наявні в матеріалах справи), а також розмір заборгованості, котрий в свою чергу відповідає розміру заборгованості згідно оригіналу розрахунку.

Окрім того, будь-яких доказів та відповідно підстав вважати зазначений договір відступлення прав вимоги та портфелю заборгованості недійсними матеріали справи не містять. Разом з тим, апелянт в свою чергу не спростовує факт укладення кредитного договору та наявність непогашеної заборгованості. Доводи апелянта, в свою чергу, зводяться лише до ненадання позивачем оригіналу договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року та оригіналу портфелю заборгованості по договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року, однак стверджуючи при цьому про відсутність сумнівів у фіктивності вказаних документів та в цілому договору відступлення права вимоги, про що неодноразово також зазначав безпосередньо в судових засіданнях в суді першої інстанції 02.02.2022 та 21.02.2022 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки апелянтом не спростовано правильні по суті висновки суду першої інстанції та відповідно доводи апелянта не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький