Номер провадження: 22-ц/813/7888/22
Справа № 511/1369/21
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрзалізниця» - адвоката Рахнянської Світлани Вікторівни на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

06.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна смертю сина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті наїзду електропоїзду.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ,1984 року народження, який 14.12.2017 року загинув під колесами електропоїзду №6258 ЕР9Є № 654 сполученням Одеса Головна Вапнярка.

Позивачка є інвалідом 3 групи та отримує пенсію. Після смерті чоловіка, син був їй єдиною підтримкою та опорою, оскільки за своїм станом здоров`я вона не має можливості повноцінно працювати та забезпечувати себе самостійно. Оскільки вона була на утриманні сина, зараз її матеріальне становище дуже скрутне.

Посилаючись на те, що в її житті сталися невиправні зміни, оскільки смерть сина є невідворотною і непоправною втратою, тягне триваючі страждання, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 300 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.07.2022 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник АТ «Укрзалізниця» ставить питання про зміну рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.07.2022 року, та ухвалення нового рішення, яким зменшити розмір моральної шкоди до 5 000,00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 цієї статті визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема , малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно п. п.1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, враховуючи незначну складність даної справи, а також те, що ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 25.10.2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.09.2022 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.119-121).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що дії відповідача призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті сина, чим позивачці завдано моральні страждання (а.с. 95-98).

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Спеціальними у співвідношенні із наведеними нормами є положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, що визначають порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

За загальними правилом ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст.ст. 1167, 1187 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Обумовлені диспозицією ст.1187 ЦК України обставини відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювана.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Слід зазначити, що обов`язок заподіювача шкоди по її відшкодуванню виникає за певних юридичних фактів, до яких належить: наявність моральної шкоди, неправомірні дії (бездіяльність) заподіювача, причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача і шкодою, що спричинена, вина заподіювача.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості їх відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви, а відповідно до частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди. - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2017 року електропотяг №6258 ЕР9Є № 654 сполученням «Одеса Головна Вапнярка» на 1478 км залізничної дороги перегін «Вигода-Дачне» скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер.

За фактом вказаної події 15.12.2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001047 та було розпочато досудове розслідування (а.с. 11).

Постановою слідчого від 29.12.2017 року кримінального провадження №0001047 встановлено, що 14.12.2017 року під час руху поїзду № 6258 електропоїзд ЕР9є-654 сполученням Одеса-Вапнярка локомотивна бригада в складі машиніста ОСОБА_3 , помічника машиніста ОСОБА_4 на перегоні «Дачная-Вигода» на 1478км застосовано екстрене гальмування для уникнення наїзду на чоловіка. Одна, оскільки наїзд уникнути не вдалося, пішохід ОСОБА_2 внаслідок отриманих травм помер.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 393 від 15.12.2017 року причиною смерті ОСОБА_2 стала множинна травма органів тазу несумісних з життям (а.с.17).

У відповідності до протоколу № РПЧ-14/443 від 18.12.2017 року оперативної наради при заступнику начальника депо у м. Одесі, в діях локомотивної бригади по застосуванню екстреного гальмуванню 14.12.2017 року на 1478км залізничної дороги перегону «Вигода-Дачне» порушень не виявлено, вини локомотивної бригади не вбачається. Машиніст діяв відповідно до вимог п.п. 16.38, 16.39 Правил технічної експлуатації залізниць України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996 року та зареєстровані в МЮ № 50/1854 від 25.02.1997року і з метою уникнення наїзду подавав сигнали великої гучності, застосував екстрене гальмування для попередження наїзду на людину (а.с. 82).

Постановою слідчого від 29.11.2017 року кримінальне провадження за фактом загибелі ОСОБА_2 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 83-84).

Матір`ю загиблого ОСОБА_2 є позивачка по справі ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження, яка в свою чергу є інвалідом 3 групи (а.с. 18, 21).

Чоловік позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь, гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Сам факт загибелі сина є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., завданої позивачці, суд першої інстанції урахував глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті сина у результаті наїзду на нього електропоїзду, що сприяла виникненню шкоди.

Не спростовані матеріалами справи наступні доводи позивачки:

- у зв`язку зі смертю сина їй завдано моральну шкоду, оскільки сину було всього 33 роки, він був опорою її у житті, вона позбавлена можливості розраховувати на підтримку сина в майбутньому;

- вона є пенсіонером по інвалідності, після смерті чоловіка, син був їй єдиною підтримкою та опорою, оскільки за своїм станом здоров`я вона не має можливості повноцінно працювати та забезпечувати себе самостійно;

- оскільки вона була на утриманні сина, зараз її матеріальне становище дуже скрутне;

- вона позбавлена як моральної, так і матеріальної підтримки від свого сина, їй доводиться докладати багато зусиль для організації свого життя і викликає таку необхідність також і в майбутньому;

- в її житті сталися невиправні зміни, оскільки смерть сина є невідворотною і непоправною втратою, тягне триваючі страждання для неї.

Враховуючи все вищевикладене, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з АТ «Укрзалізниця» на відшкодування завданої моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 смертю її сина внаслідок наїзду електропоїздом.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що завданню шкоди сприяла груба необережність самого ОСОБА_2 , у зв`язку з чим та у відповідності до вимог, передбачених ч.2 ст.1193 ЦК України суд зменшив розмір завданої позивачу моральної шкоди із 300 000 грн. до 100 000 грн.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Враховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрзалізниця» - адвоката Рахнянської Світлани Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25.10.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева