Справа № 355/1062/20
Провадження № 2/355/51/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Ладан І.Г.,

свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа без самостійних вимог- орган опіки та піклування Баришівської селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача

03.09.2020 за вх.№ 5188 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач) до ОСОБА_3 (третя особа відповідач)третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Баришівської селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 215 від 17.12.2019 «Про визначення способу участі у вихованні, спілкуванні та встановленні порядку побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином» визначено спосіб участі батька у вихованні.

Однак, відповідачка рішення селищної ради не виконує, що і змусило позивача звернутися з даним позовом до суду.

23.10.2020 за вх.№ 6422 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Заперечуючи щодо пред`явленого позову відповідачка стверджує, що вказані позовні вимоги є безпідставними, такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема: всупереч вимогам п.73 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866, ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, обстеження житлово-побутових умов Позивача спеціалістами Служби в справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради, які уповноважені на це, проведено не було. Натомість, при складанні висновку від 05.12.2019 року № 105 Службою в справах дітей та сім`ї використано так званий Акт обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 року, складеного одноосібно депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_7

Даний акт не відповідає формі встановленій Додатком № 9 до Порядку , що унеможливлює його використання при складанні Висновку.

Посилається на норми Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутати місцевих рад не наділені повноваженнями/не мають права здійснювати обстеження житлово-побутових умов батьків при вирішенні ними спору щодо участі одного з них у вихованні дитини. Такими повноваженнями наділені виключно фахівці Органу опіки і піклування.

З огляду на вказане вважає, шо Висновок Служби у справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради від 05.12.2019 року №105 щодо визначення способу участі у вихованні, спілкуванні та встановлення порядку побачень позивача з малолітнім сином, має бути визнаний судом недопустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Оскільки даний Висновок слугував підставою для прийняття Рішення Баришівською селищною радою №215 від 17.12.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та встановлення порядку побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином», то останнє, в свою чергу, також не може бути допустимим доказом, в силу ч. І ст. 78 ЦПК України.

Після складання висновку про порядок участі у вихованні дитини того з батьків, що проживає окремо, функції і повноваження органу опіки і піклування щодо врегулювання наявного між батьками спору, припиняються до того моменту коли той з батьків, що проживає окремо не звернеться до суду. Лише після цього (звернення до суду) у органу опіки і піклування виникає право на здійснення обстеження умов проживання, та за результатами чого скласти Акт за формою, встановленою Додатком 9 до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року №866.

Однак, в порушення вказаних норм законодавства, провідним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради Ладан І.Г. та начальником відділу соціальної роботи ЦСССДМ ОСОБА_6 складено 3 (три) акти обстеження житлово-побутових умов №36 від 27.02.2020 року, №137 від 24.07.2020 року, та №148 від 13.08.2020 року, та 1 (один) аналогічний акт №143 від 01.08.2020 року де замість начальника відділу ОСОБА_6 в складі комісії був депутат Баришівської селищної ради ОСОБА_7, який, як заначено вище, відповідно до Закону не має таких повноважень.

З огляду на вказане, вважає, шо вказані акти є недопустимими доказами у справі.

Не є належним доказом характеристика відносно позивача від 07.11.2019 року, наданої завідувачем ДНЗ «Золотий Ключик». Так, із трьох років перебування дитини в групі, завідувач тільки один рік знаходиться на своїй посаді, а по друге - впродовж цього року перебування завідувача на посаді, дитина майже не відвідувала садок в зв`язку зі станом здоров`я.

Характеристика Позивача від 07.11.2019, наданої депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_7 Чинним законодавством не надано повноважень депутату селищної ради можливість надання характеристики іншому депутату, навіть якщо той депутат районної ради.

Також, виникають сумніви в об`єктивності дій Органу опіки і піклування (Служби у справах дітей та сім`ї) Баришівської селищної ради, що виражалися у намаганні завершити розгляд відповідної заяви Позивача у найкоротші строки.

Стверджує, що жодних перешкод у побаченнях з дитиною Позивачу створено не було. Він міг бачитися з дитиною досить часто за власним бажанням. Однак, такого бажання у нього не було, або виникало не часто.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі

1) Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 розгляд даної справи визначено судді Коваленку К.В. (а.с.39).

2) 18.09.2020 постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.41).

3) 23.10.2020 за вх.№ 6422 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.66-74).

4) 19.11.2020 постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.105).

5) 18.03.2021 за вх.№ 1774 від відповідачки надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (а.с.151), та за вх.№ 1776 заява про виклик свідків (а.с.158).

6) Відповідно до розпорядження керівника апарату № 596 від 07.07.2021 проведено повторний авторозподіл та справа для розгляду визначена судді Червонопиському В.С. (а.с.162).

7) 09.08.2021 постановлено ухвалу про прийняття справи до розгляду (а.с.164).

У відповідності до ч.1 ст.247 ЦПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему.

ІІІ. Фактичні обставини справи та застосування відповідних норм права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_10 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано і дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю (а.с. 12).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, позивачем ОСОБА_1 суду надані докази, якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема: висновок служби в справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради щодо визначення способу участі у вихованні , спілкуванні та встановлення побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином ( а.с.13), рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 215 від 17.12.2019 «Про визначення способу участі у вихованні , спілкуванні та встановлення побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином» (а.с.16), акти обстеження житлово-побутових умов № 36 від 27.02.2020, № 37 від 27.07.2020, № 143 від 01.08.2020, № 148 від 13.08.2020 (а.с.17-20), акт обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 (а.с.21-22), від 18.08.2020 (а.с.23-24), характеристики (а.с.25, 26).

Відповідачкою ОСОБА_3 в своєму відзиві на позовну заяву порушується питання про визнання даних доказів не належними та не допустимими в зв`язку з порушенням процедури їх отримання.

Оцінивши в судовому засіданні дані докази та надавши їм свою правову оцінку суд приходить до наступного висновку.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Так, в своєму відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на те, що при складанні свого висновку від 05.12.2019 року № 105, Службою в справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради використано акт обстеження житлово-матеріальних побутових умов від 14.11.2019 року складеного одноосібно депутатом селищної ради ОСОБА_7 ( а.с.68-69).

Дане твердження відповідачки не відповідає дійсності.

Так, заперечуючи сама собі (а.с.68) відповідачка зазначала, що на початку грудня місяця 2019 року ( точної дати не пам`ятає), після наполегливих телефонних дзвінків працівників Служби в справах сім`ї та дітей, вона погодилася на проведення обстеження своєї квартири АДРЕСА_1 , в якій вона проживає разом із своїм сином ОСОБА_10 . Дане обстеження відбулося в період з 02 по 04 грудня 2019 року.

За результатами обстеження складено відповідний акт.

Вважаючи не допустимими доказами акти обстеження житлово-побутових умов № 36 від 27.02.2020, № 37 від 27.07.2020, № 143 від 01.08.2020, № 148 від 13.08.2020 (а.с.17-20), акт обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 (а.с.21-22), відповідачка стверджує, що дані докази здобуті не належним чином, оскільки після складання свого висновку, повноваження служби в справах дітей та сім`ї, припиняються до того моменту, коли той з батьків, хто проживає окремо звернеться до суду.

Приймаючи до уваги, що питання не допустимості доказів є правом, а не обов`язком суду та оцінивши дані акти суд вважає, що дані докази фіксують відмову відповідачки в наданні можливості побачень батька із сином, який як вбачається із висновку служби в справа сім`ї та дітей від 05.12.2019, під час особистого із ним спілкування, повідомив, що він сумує за батьком, виявляє бажання проводити з ним вільний час.

Не може погодитися суд і із позицією відповідачки, щодо недопустимості такого доказу як характеристики надані відносно позивача.

Характеристика - це опис, визначення істотних, характерних особливостей, ознак кого-, чого-небудь. Висловлення, відгук про кого-небудь.

Таким чином, посилання відповідача про те, що завідувачка ДНЗ та депутат Баришівської районної ради не мали права давати характеристику на ОСОБА_1 є безпідставним.

В судовому засіданні також допитувались свідки з обох сторін.

Так, мати позивача - ОСОБА_5 повідомила суду, що відповідачка не надавала її синові спілкуватись з сином. І син ніколи не боявся залишатись на одинці з батьком. Однак через неприязні стосунки після розлучення, не хотіла та робила все, щоб позивач не спілкувався з сином на одинці. Через якийсь час, на її думку після психологічного впливу як з боку відповідачка так і з богу мати (колишньої тещі) на ОСОБА_10 , останній перестав бажати спілкуватись з батьком.

Свідок ОСОБА_6 , повідомила суду, що вона на момент виникнення спірних правовідносин займала посаду начальника відділу служби у справах дітей. До них дійсно неодноразово звертався позивач з заявами і проханням допомогти виконати рішення від 17.12.2019 № 215 про визначення способу участі у вихованні та встановлення порядку побачень. Відповідач свідомо не хотіла його виконувати і кожного разу були причини чи то хвороба ОСОБА_10 чи її зайнятість. Дійсно взагалі не надавала позивачу спілкуватися з сином наодинці. Акти щодо обстеження умов або відмову виконати наведене рішення складались в кінці 2019 на початку 2020. Також з нею проводились співбесіди щодо необхідності не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином, однак дії відповідача вказували на свідоме небажання мирним шляхом не доводи дану ситуацію до конфлікту.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що будучи депутатом селищної ради один раз виїжджав на складав акті обстеження місця проживання відповідачки.

Свідок ОСОБА_8 - є мати відповідачки. Повідомила суду, що позивач мав можливість приїжджати до сина, коли він проживав у неї під час літніх канікул. Мав можливість спілкуватись з сином, так у присутності бабусі чи дідуся, однак це йому не подобалось і він це не здійснював. Зазначила, що ОСОБА_10 не бажає самостійно спілкуватись із батьком і має на нього особисту образу.

Він допиту інших свідків, які заявлялись на підготовчій стадії під час судового розгляду сторони відмовились.

За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Судом з`ясовано, що на момент розгляду справи Відповідачка разом з сином ОСОБА_10 проживає не у селищі Баришівка, а у місті Львові, де навчається у школі. Враховується, що позивач не подавав заяв щодо збільшення/зменшення позовних вимог, оцінюючи реальність можливості виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що часткове задоволення позовних вимог не обмежує позивача реалізувати своє право щодо виховання дитини.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що сукупність наведених та оцінених в судовому засіданні доказів дають підстави для суду стверджувати, що відповідачкою не виконується Рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 215 від 17.12.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та встановлення порядку побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином», а тому, виходячи з вимог закону щодо рівності прав батьків у вихованні їхньої дитини, виходячи з інтересів самої дитини суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 81,141,258-259,263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19, 141,153, 157,159 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Баришівської селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, задовольнити частково.

3обов`язати відповідачку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не чинити перешкоди позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спілкуванні з сином - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 для участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такі способи участі:

зустрічей двічі на місяць (першу та третю суботу) з 15 години до 19 години в присутності матері за місцем проживання батька або на власний розсуд батька;

безперешкодне відвідування дитини за місцем фактичного перебування у день народження дитини;

проведення спільного відпочинку сина з батьком без присутності матері: один місяць літніх канікул та один тиждень зимових канікулах.

Зобов`язати відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомляти відповідача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про обставини за яких ОСОБА_3 не може виконати встановлений графік, не менш ніж за два дні до визначених зустрічей.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом 10 днів з моменту оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.04.2022 року.

Суддя В. Червонописький