441/1499/21 2/441/79/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.03.2022 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яворської Н.І.,

при секретарі Цап І.М.,

позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городок справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В

13.07.2021 представник позивача звернулася до суду в інтересах позивача про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_3 , посилаючись на те, що 18.09.2019 між сторонами у справі було укладено Договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу кошти в розмірі 2500 гривень, які останній зобов`язувався повернути до 18.10.2019 включно. На сьогоднішній день ОСОБА_3 кошти не повернув. Доказом невиконання відповідачем обов`язку за розпискою являється факт наявності у позивача оригіналу розписки від 18.09.2019.

Вказує, що в розписці від 18.09.2019 не зазначено, що кошти передаються в безвідсоткову позику. Зокрема, у такій вказано, що в разі неповернення суми взятої у позику відповідач зобов`язується сплачувати відсотки від позиченої суми у розмірі 0,4 % за кожен день протермінування позики. Позивачем здійснено розрахунок, та такий складає 6340 грн. Також проведено розрахунок заборгованості за відсотками за користування позикою відповідно до ст. 1048 ЦК України - 46, 34 грн., розміру інфляційних нарахувань по розписці - 2546,60 грн, а також розрахунок заборгованості 3% річних по розписці станом на 13.07.2021 - 130,27 грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 11563,21 гривень.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 18.09.2019 в розмірі: 2500 грн. - основного боргу, 46,34 грн -відсотки за користування, 6340 грн. - відсотки за користування позикою в розмірі 0.4% за кожен день згідно умов договору, 130,27 грн. - 3 % річних, 2546,60 грн. інфляційних витрат, а всього за розпискою 11563 грн. 21 коп. Також просить стягнути з відповідача в користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Не заперечили проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзиву чи заперечень не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши позивача та його представника, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено у ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. До відповідного правового висновку, зокрема, прийшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі № 613/919/16-ц.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З детального аналізу змісту боргової розписки від 18.09.2019 вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, суму позики, порядок повернення боргу, підпис.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що відповідач надані позивачем в борг грошові кошти не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав, як і доказів написання розписки під тиском, відтак сума боргу підлягає стягненню із відповідача.

За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України (ч.1 ст.1050 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що договір позики має ознаки реального правочину, виконання якого відбувається в момент його укладення, і сам договір є свідченням цього виконання, на відміну від консенсуальних правочинів, які виконуються сторонами після укладення самого правочину (в майбутньому). Таким чином письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошових коштів позичальнику.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.09.2019 ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_1 , позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень та зобов`язувався повернути такі до 18.10.2019), про що розписався у письмовій розписці-зобов`язанні (а.с.8).

У вказаній розписці ОСОБА_3 також зазначив, що у разі неповернення ним суми взятої у позику, він зобов`язується сплачувати відсоток від позиченої суми у розмірі 0,4% за кожен день протермінування позики. Таким чином, підписавши вказану розписку-зобов`язання, ОСОБА_3 одночасно визнав факт передачі йому коштів позивачем в сумі 2500 грн.

Станом на момент подання позовної заяви ОСОБА_3 свої договірні зобов`язання не виконав та не повернув надану йому грошову позику.

Беручи до уваги те, що зі сторони відповідача порушилися умови виконання грошового зобов`язання і він не повернув ОСОБА_1 суму позики у строки, встановлені договором, в установленому законом порядку договір позики недійсним не визнавався, а тому суд вважає факт порушення зобов`язання доведеним, та є усі підстави для стягнення з відповідача усієї суми заборгованості за вказаною розпискою.

Представником позивача обраховано 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 130,27 грн. Відповідачем вказаний розмір нарахованих 3 % річних не оспорюється, інші розрахунки ним не надані, а відтак у суду не має підстав сумніватися в правильності таких нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею згідно ч.3 ст.549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Жодних доказів про те, що позичені кошти були повернуті відповідачем позивачу у матеріалах справи немає, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено. Також, у матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем процентів за користування грошовими коштами.

Як вбачається із вказаної розписки-зобов`язання, позичальник, зобов`язався, у разі не повернення суми, взятої ним в позику, сплачувати відсоток від позиченої суми в розмірі 0.4 % за кожен день протермінування.

Згідно розрахунку пені, проведеного представником позивача, така становить 6340,00 грн. Вказаний розмір пені не спростований відповідачем у справі, обрахований із основної суми боргу у розмірі, встановленому в письмовому договорі з дотримання вимог законодавства з приводу скороченого строку позовної давності за вимогами про стягнення пені, а відтак підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 та ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст.133 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пункт 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України регламентує, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ст. 141 ч. 8 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно поданого адвокатом Матвіїв Є.І. клопотання про долучення доказів фактично понесених судових витрат, позивачем ОСОБА_1 сплачено гонорар за надання правничої (правової) допомоги в розмірі 2880,00 грн., а також 1676,90 грн. Додатково понесених судових витрат на правничу допомогу, а також компенсації за понесені адвокатом витрати (плачений судовий збір, поштові витрати та витрати, пов`язані із доїздом адвоката до суду), тобто всього 4556,90 грн..

За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 926,53 грн., витрати сплачені позивачем на професійну правничу допомогу, яка надавалась адвокатом Матвіїв Є.І. під час здійснення адвокатської діяльності у сумі 4556,90грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи договором про надання правничої (правової) допомоги № 2021/06/Д-Ф від 23.06.2021 та актом наданих послуг від 04.08.2020 р. до вищевказаного Договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14-15, 530, 625, 1046-1047, 1050 ЦК України, ст.ст.5, 10, 18-19, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 18.09.2019 в розмірі - 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. основного боргу, 46,34 грн. (сорок шість грн. 34 коп.) відсотки за користування, 6340 грн. (шість тисяч триста сорок грн.) відсотки за користування позикою в розмірі 0.4% за кожен день згідно умов договору, 130,27 грн. (сто тридцять грн. 27 коп.) - 3 % річних, 2546,60 грн. (дві тисячі п`ятсот сорок шість грн. 60 коп.) інфляційних витрат, а всього за розпискою 11563 грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

- 926,53 грн. (дев`ятсот двадцять шість грн. 53 коп.) сплаченого судового збору;

- 4556,90 грн. (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят шість грн. 90 коп.) витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Адреси сторін : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в АДРЕСА_2

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.04.2022.

Суддя: Яворська Н.І.