ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/5898/21 Номер провадження 22-ц/814/2357/22Головуючий у 1-й інстанції Марченко В.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця Основи ОСОБА_1 - адвоката Черкашина Івана Івановича на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року, ухвалене суддею Марченко В.В., повний текст рішення складено 15 листопада 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 в якому просив :

- визнати договір №3280/18/05/2021 про надання інформаційно - консультаційних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном від 18.05.2021, укладений між КА «UNION JOB» в особі ФОП ОСОБА_3 недійсним;

- стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 11700 грн., сплачені на підставі договору №3280/18/05/2021 про надання інформаційно - консультаційних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном від 18.05.2021 року.

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 18.05.2021 року між ним та кадровим агентством "UNION JOB" в особі ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 3280/18/05/2021 про надання інформаційно-консультаційних послуг та допомоги у працевлаштуванні за кордоном.

Вважає, що при укладанні оспорюваного договору відповідачем було застосовано нечесну підприємницьку практику шляхом здійснення діяльності з посередництва працевлаштування за кордоном без відповідної ліцензії, про що не було його як споживача послуг попередженою, отже умисно введено в оману, що відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання договору недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір № 3280/18/05/2021 про надання інформаційно - консультаційних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном від 18.05.2021, укладений між КА «UNION JOB» в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 11700 грн.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця Основи ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з обґрунтованості заявлених вимог та доведеності позивачем підстав для визнання правочину недійсним.

Не погодившись з рішенням суду представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - адвокат Черкашин І.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що пунктом 1.1 оскаржуваного договору передбачено, що Послуги, які надаються Виконавцем Клієнту згідно з п.1.1 цього договору: допомога у пошуку можливостей для працевлаштування шляхом надання інформаційних послуг з питань можливостей та умов працевлаштування, допомога у підбірці найкращих трудових вакансій в будь-якій країні Європейського Союзу, а також в Швейцарії, Королівстві Норвегія та Великобританії; виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, навичок та вмінь Клієнта.

Інших зобов`язань, які повинен надати відповідач, договором не передбачено, що свідчить про відсутність додаткових зобов`язань з боку відповідача, в тому числі і відсутність обов`язку з посередництва при працевлаштуванні за кордоном, а відтак відсутні правові підстави для визнання договору недійсним.

Оскільки оспорюваний договір про надання позивачу інформаційно-консультативних послуг виконаний в повному обсязі, позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України не надано доказів щодо порушення відповідачем умов укладеного договору, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 906 ЦК України та ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.05.2021 між ОСОБА_2 та кадровим агентством "UNION JOB" в особі ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 3280/18/05/2021 про надання інформаційно-консультаційних послуг та допомогу у працевлаштування за кордоном.

Предметом вказаного договору є надання Клієнту інформаційних послуг, перелік яких визначений п. 1.2 цього Договору.

Так, згідно п.1.2. до таких послуг відноситься : допомога у пошуку можливостей для працевлаштування шляхом надання інформаційних послуг з питань можливостей та умов працевлаштування, допомога у підборі найкращих трудових вакансій в будь- якій країні Європейського Союзу, а також в Швейцарії, Королівстві Норвегія та Великобританії; виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, павичок та вмінь Клієнта .

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до повного виконання Сторонами зобов`язань з цього договору відповідно до його п. п. 23, 2.5.(п. 5.1.).

На виконання умов договору про надання інформаційно-консультаційних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном від 18.05.2021 року № 3280/18/05/2021 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 " ОСОБА_5 " суму коштів в розмірі 11700 грн., що підтверджується копією квитанції № 7 від 24.05.2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання інформаційно-консультативних послуг та допомоги у працевлаштуванні за кордоном від 18.05.2021 року № 3280/18/05/2021, укладений між кадровим агентством " ОСОБА_5 " в особі ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вчинений з порушенням положень Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», оскільки така послуга як посередництво у працевлаштуванні за кордоном здійснюється на підставі ліцензії, тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним в силу ст. 227 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору про надання інформаційно-консультаційних послуг та допомогу у працевлаштуванні за кордоном від 18.05.2021 року № 3280/18/05/2021 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 " ОСОБА_5 " суму коштів в розмірі 11700 грн., що підтверджується копією квитанції № 7 від 24.05.2021 року.

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору про надання послуг щодо працевлаштування від 18.05.2021 року № 3280/18/05/2021 з підстав укладання ФОП ОСОБА_3 даного договору за відсутності відповідного дозволу (ліцензії), тобто із застосуванням нечесної підприємницької практики, а також введення в оману щодо предмета договору та суті послуг, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживача» є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Положення ст. 215 ЦК України визначають підстави недійсності правочину, до яких відноситься недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Нормою статті 230 ЦК України встановлено правові наслідки оспорюваного правочину, вчиненого під впливом обману.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Досліджуючи оспорюваний договір, суд першої інстанції допустився помилки щодо визначення його предмета та тих прав і обов`язків сторін, які були ними погоджені.

Так, із змісту самого договору чітко і однозначно вбачається, що виконавець взяв на себе зобов`язання по наданню інформаційно-консультативних послуг, які складаються з допомоги у пошуку можливостей для працевлаштування.

Пунктом 1.2. сторони узгодили, що такі послуги здійснюються виконавцем шляхом надання інформаційних послуг з питань можливостей та умов працевлаштування, допомога у підборі найкращих трудових вакансій в будь - якій країні Європейського Союзу, а також в Швейцарії, Королівстві Норвегія та Великобританії; виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, павичок та вмінь Клієнта .

При цьому, умови договору не містять ніяких інших зобов`язань виконавця по сприянню та наданню допомоги клієнту в працевлаштуванні за кордоном, як то помилково оцінив суд першої інстанції, взявши до уваги лише саму назву оспорюваного договору, а не його предмет та погоджені сторонами їх права та обов`язки.

Таким чином, судом першої інстанції була допущена помилка у виявленні справжньої природи укладеного договору, незалежно від найменування документа, що призвело до помилкового висновку про відсутність у виконавця ліцензії на право здійснення посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном.

Враховуючи, що згідно до умов укладеного договору відповідач, як виконавець послуг, брав на себе обов`язок по наданню клієнту інформаційно-консультативних послуг, які не підлягають ліцензуванню, підстави для визнання вказаного правочину недійсним в силу положень ст. 227 ЦК України відсутні.

Одночасно, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про введення відповідачем свого клієнта в оману при укладанні оспорюваного договору.

Так, введення в оману є дії, які змушують або можуть змусити споживача дати згоду на укладення правочину, на який в іншому випадку він би не погодився. Агресивними ж щодо введення в оману при укладенні договору можна вважати дії, які фактично містять елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливають або можуть вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції або ж послуг за відповідним договором.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України, ч. 3 ст. 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Проте, які саме дії відповідача щодо введення позивача в оману існували при укладенні договору та були застосовані до ОСОБА_2 , якими саме діями відповідач змушував останнього укласти спірний договір, який стосувався послуг інформаційно- консультаційного характеру на умовах, викладених у ньому і погоджених позивачем, та які саме дії впливають на законність укладеного договору, що не передбачав безпосередніх послуг посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а отже міг бути вчинений без відповідної ліцензії, вчинив відповідач при його підписанні, судом у оскарженому рішенні не наведено.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору суд допустився помилки при встановленні фактичних обставин справи, невірно застосував норми матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позову.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.3,4, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця Основи ОСОБА_1 - адвоката Черкашина Івана Івановича задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року скасувати, ухваливши нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, відшкодування шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2022 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна