Справа № 565/1854/18
Провадження № 2/565/16/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в складі головуючої судді Бренчук Г.В., з участю секретаря судового засідання Щур Н.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Полюхович О.І. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 у якій просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 07 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 липня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу у власність для особистого проживання позивач придбав квартиру АДРЕСА_2 . Фактично проживає в с. Собіщиці Володимирецького району, ключі від квартири передав племінниці ОСОБА_4 , щоб вона наглядала за квартирою в період його відсутності.

В січні 2018 року коли позивач приїхав до м. Вараш племінниця повідомила йому, що він вже не власник та не має жодного відношення до квартири, що саме вона являється власницею квартири.

Нотаріус Сусь Л.У. , до якого звернувся позивач, повідомила, що він звертався до неї і вона посвідчувала від його імені лише заповіт на користь сина племінниці ОСОБА_3 , згідно якого квартиру позивач заповів ОСОБА_3 . Даний заповіт позивач скасував.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що 07 липня 2015 року від його імені в якості продавця укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Полюхович В.А. Звернувшись до нотаріуса Полюхович В.А. позивач отримав копію договору зі змісту якого вбачається, що він продав квартиру ОСОБА_3 .

Позивач стверджує, що фактично будь-яких коштів йому ні відповідач, ні будь-хто інший не передавав, а він не отримував. Не писав розписок про одержання коштів, які б могли підтвердити реальне виконання зобов`язань за оспорюваним договором по оплаті коштів за спірну квартиру та свідчили б про виконання будь-яких домовленостей. Про укладення та існування договору дізнався лише в січні 2018 року, обізнаний був лише про наявність заповіту.

Позивач стверджує, що на момент укладення договору ОСОБА_4 та відповідач ввели його в оману щодо дійсної правової природи оспорюваного договору, оскільки запевнили його в тому, що це є заповіт. Відповідач та його мати поставили йому умову, що якщо він заповість квартиру відповідачу, то вони будуть за ним доглядати, допомагати йому в побуті та веденні господарства.

Вважає, що договір купівлі-продажу квартири є недійсним та є всі законні підстави для визнання його таким в судовому порядку, оскільки вчинений з істотними грубими порушеннями чинного законодавства.

Позивач зазначає, що вказані обставини, спричинили для нього ряд негативних наслідків та моральні страждання, внаслідок чого йому було заподіяно моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Відповідач подав відзив у якому зазначає, що з заявленими позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Відповідач не заперечує факту укладення договору купівлі-продажу квартири 07 липня 2015 року між позивачем та відповідачем. Стверджує, що договір укладений між сторонами свідомо, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними. Істотні умови договору дотримані, договір виконано, договір є дійсним, укладеним відповідно до чинного законодавства. Та обставина, що позивачу було відомо про зміст правочину, який він уклав з відповідачем, слідує зі змісту такого договору, оскільки перед укладенням договору нотаріус з`ясувала волю кожної сторони до укладення такого договору, ознайомила з приписами цивільного законодавства, що регулюють такий договір та повідомила його наслідки. На момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири не існувало жодних підстав недійсності оспорюваного правочину, так як обидві сторони усвідомлювали свої дії та керували ними. Позивач не надав суду жодних доказів недійсності спірного договору на момент його вчинення.

Враховуючи викладене, відповідач просить прийняти рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Також зазначив, що хоче визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки у 2018 році у нього погіршились стосунки з матір`ю відповідача ОСОБА_4 , яка є його племінницею.

Представник відповідача адвокат Полюхович О.І. у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Якщо суд вважатиме позовні вимоги підставними просила застосувати позовну давність.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків.

07 липня 2015 року ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) уклали договір купівлі-продажу за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв в приватну особисту власність квартиру АДРЕСА_1 .

Договір підписано позивачем та відповідачем і посвідчено приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Полюхович В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1143.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що договір підписано ним власноруч у присутності нотаріуса, факт отримання коштів за договором заперечив. Зазначив, що не пам`ятає хто ще був присутній при підписані договору, оскільки вже пройшло багато часу.

У висновку від 20 лютого 2018 року про розгляд заяви ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3 , незаконно уклали з ним договір купівлі-продажу його квартири, ДОП сектору превенції Варашського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській зазначено, що питання поставлене в зверненні вирішується в порядку цивільного судочинства, ознаки кримінального правопорушення відсутні.

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири вбачається, що нотаріусом було встановлено дійсність намірів сторін укласти саме договір купівлі-продажу квартири, роз`яснено приписи законодавства, що регулюють укладений ними договір, зокрема вимоги щодо недійсності правочину.

У п. 2 договору зазначено, що продаж квартири вчиняється за ціною 150 000 грн., які продавець отримав від покупця під час нотаріального посвідчення договору. На час підписання договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків.

Позивачем не спростовано обставин щодо отримання ним зазначених у договорі коштів за продаж квартири.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 та відповідач ввели його в оману щодо дійсної правової природи оспорюваного договору, оскільки запевнили його в тому, що це заповіт спростовуються тим, що позивачем у 2013 році був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Сусь Л.У. 27 серпня 2013 року за реєстровим № 2586 від імені позивача на ім`я ОСОБА_3 на все його майно, в тому числі на належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач підтвердив в судовому засіданні складення у 2013 році заповіту на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно заяви ОСОБА_1 , яка зареєстрована в реєстрі за № 264, заповіт скасовано лише 26 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Виходячи зі змісту статей 203,655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

У ст. 229 ЦК України зазначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Погіршення стосунків позивача з матір`ю відповідача у 2018 році, тобто після укладення договору, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки передбачені законом підстави недійсності правочину мають існувати на момент його вчинення.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири, оскільки позивачем не доведено та судом не встановлено обставин на які він посилався як на підставу задоволення позовних вимог.

Оскільки вимога про стягнення 15 000 грн. 00 коп. моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири, тому також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 264, 265,354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено 08 квітня 2022 року.

Суддя Г.В.Бренчук