Провадження № 22-ц/802/168/22 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представників відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулось в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 11 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за умовами якого позичальник ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 8500,00 доларів США зі сплатою 15,5 % за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель ОСОБА_4 поручився перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Позивач також зазначав, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 15151,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає 121104,42 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 121104,42 грн та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2013 року у цій справі позовні вимоги банку задоволено. Ухвалено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року в розмірі 121104,42 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2021 року у цій справі постановлене судом заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року у цій справі позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Ухвалено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 116045,65 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

В судовому засіданні представники відповідачки ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідачки з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За матеріалами справи судом встановлено, що 11 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8500,00 доларів США зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2010 року (а. с. 4).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору кредит надається позичальнику ОСОБА_1 строком до 10 вересня 2010 року зі сплатою за користування кредитом 15,5 % річних (а. с. 4).

Також в пункті 9 кредитного договору зазначено, що у разі прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій згідно умов кредитного договору позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня та у разі порушення вимог кредитного договору - сплачує штраф в розмірі 5 % річних від суми кредиту (а. с. 4 зворот).

Крім того, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором розмір заборгованості за кредитом станом на 01 грудня 2012 року складає 15151,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає 121104,42 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 8006,68 доларів США, заборгованість за відсотками - 4651,31 доларів США, пеня - 1860,42 доларів США грн, штраф за порушення умов кредитного договору - 632,90 доларів США (а. с. 8).

Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме пунктом 9 договору передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню та штраф (а. с. 13). При цьому сплата пені здійснюється в гривнях, а у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позичальника ОСОБА_1 в користь кредитодавця ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 14518,41 доларів США, з яких 8006,68 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 4651,31 доларів США - відсотки за користування кредитом, 1860,42 доларів США - пеня, що за офіційним курсом Національного банку України в гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду з позовними вимогами складає 116045,65 грн.

Разом з тим апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого суду про солідарне стягнення в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4 з огляду на таке.

Як встановлено судом, з метою забезпечення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 11 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_4 був укладений договір поруки (а. с. 5), за умовами якого поручитель ОСОБА_4 поручився перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина 4 статті 559 ЦПК України).

Отже, порука - це строкове зобов`язання і незалежного від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Верховний Суд у своїй постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зробив правовий висновок про те, що виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня встановленого договором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

За матеріалами справи судом встановлено, що кредитний договір і договір поруки укладений в один день - 11 вересня 2008 року.

За умовами кредитного договору кредит надається позичальнику ОСОБА_1 строком до 10 вересня 2010 року (а. с. 4).

При цьому судом встановлено, що банк пред`явив позов до позичальника ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором 20 вересня 2013 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Проте суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4 , незважаючи на те, що зобов`язання за договором поруки припинені.

Н а увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущені строки позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 здійснила 01 липня 2011 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернувся 20 вересня 2013 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Таким чином, позивачем ПАТ КБ «Надра» не пропущений строк позовної давності.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку до позичальника ОСОБА_1 і про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 116045,65 (сто шістнадцять тисяч сорок п`ять) грн.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді