КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Борисової О.В., Шебуєвої В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Власенка Артема Олександровича, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернулося до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.12.2014 року станом на 11.05.2021 року у розмірі 18 879 грн. 01 коп., з яких: 15 205 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 673 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 17.12.2014 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

При цьому, відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну мов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, позивач зазначав, що незважаючи на виконання банком своїх зобов'язань за договором, відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 11.05.2021 року року мав перед банком заборгованість у загальному розмірі 18 879 грн. 01 коп., з яких: 15 205 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; 1 601 грн. 78 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 673 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.07.2022 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 109-112).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог, адже відповідач, підписавши анкету-заяву і паспорт споживчого кредиту, користуючись кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення заборгованості, висловив свою згоду як з формою кредитного договору, так і з його умовами (а.с. 116-122).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а.с. 131, 132).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.12.2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ "ПриватБанк", а 29.06.2020 року - паспорт споживчого кредиту, в якому містяться: основні умови кредитування; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткова інформація тощо.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 17.12.2014 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 11.05.2021 року року мавперед банком заборгованість у загальному розмірі 18 879 грн. 01 коп., з яких: 15 205 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; 1 601 грн. 78 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 673 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки та паспорт споживчого кредиту.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, з матеріалів справи не вбачається, з якими самими Умовами та правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що анкета-заява містить відомості, які б вказували, зокрема, на: прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки, порядок нарахування відсотків, домовленості сторін про розмір відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, порядку нарахування неустойки.

У свою чергу, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна(типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тобто, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ці Умови та правила, а також тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені і комісії, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, зі змісту Паспорту споживчого кредиту, який відповідач підписав 29.06.2020 року, вбачається, що останній містить тарифи щодо таких типів кредитних продуктів - "Універсальна", "Універсальна Gold", "Platinum", "MC World BlackElite", "Visa Signature", "Visa Infinite", "MC WorldEdition", які містять різні відсоткові ставки для таких карт.

У той же час, позивачем не доведено, яку саме картку отримав відповідач із даного переліку, а підписана останнім Анкета-заява не містить умов про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою договору про надання банківських послуг.

Крім того, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту 29.06.2020 року, тобто пізніше, аніж виникли кредитні права і обов`язки, що додатково вказує на відсутність юридичної сили цього документу як складової правовідносин.

Таким чином, паспорт споживчого кредиту від 29.06.2020 року не може розцінюватись як погоджені сторонами умови договору про надання банківських послуг, та, як наслідок, інформація щодо істотних умов кредитування, викладена в паспорті споживчого кредиту, не може братись судом за основу при розрахунку наявної заборгованості відповідача перед позивачем.

При цьому, слід зазначити, щоознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20.

Посилання апелянта на наявну у матеріалах справи виписку по особового рахунку, як на підставу для задоволення позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вірно встановив суд першої інстанції, вказана виписка не є належним доказом дії договору щодо користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів через відсутність відомостей як про отримання відповідачем саме цих карток за спірним договором, так і про відкриття цього карткового рахунку.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що факт укладення кредитного договору між сторонами не доведений, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Приватбанк».

Отже, доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Власенка Артема Олександровича, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді