Справа № 129/2857/21
Провадження № 22-ц/801/1095/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 рокуСправа № 129/2857/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборговано-

сті,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича на заочне рішення Гай-синського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Гайсині Вінницької області за головування судді Дєдова С. М.,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «При-ватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Гайсинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32766,66 гривень. Свої вимо-ги позивач мотивував тим, що 06 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернулася в банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим під-писала заяву № б/н, чим підтвердила свою згоду на те, що ця підписана нею за-ява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, ви-кладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та бан-ком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання нею анкети-заяви, що підтвер-джується підписом ОСОБА_1 , де є її запевнення щодо ознайом-лення та надання їй документів у письмовому вигляді. При укладенні дого-вору його сторони керувалися нормою частини першої статті 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сто-рін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формуля-рами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідачка. Відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 був відкритий кредитний рахунок, що підтверджується випи-скою по рахунку, встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначе-ному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданій до позовної заяви. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, зобов`язалася слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердраф-ту, який є короткостроковим кредитом, що надається банком позичальнику у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування.

Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного лімі-ту згідно з договором, вона мала поповнювати картрахунок шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку для зарахування їх банком на її картрахунок як держателя. ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, який представляє собою розмір її боргових зобов`язань, які вона повинна щомісяця сплачувати протягом терміну дії картки. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується у про-центному співвідношенні від загальної заборгованості відповідачки.

АТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надало ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредит-ного ліміту. Проте, через неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору станом на 17 серпня 2021 року у неї утворилася заборгованість за кре-дитом у розмірі 32766, 66 гривень, з яких: 26558,74 гривень - заборгованість за кредитом, 6207,92 гривень - заборгованість за простроченими відсотками за ко-ристування кредитними коштами. Позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість у розмірі 32766,66 гривень за кредитним догово-ром від 06 листопада 2012 року № б/н та стягнути сплачений ним судовий збір.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду першої інстанції, пред-ставник АТ КБ «ПриватБанк» Власенко А. О. оскаржує його в апеляційному порядку, просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволен-ня позову у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення незакон-ним, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх об-ставин справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з пору-шенням норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи апеля-ційну скаргу, представник банку вказує, що матеріалами справи доводиться укладення кредитного договору, отримання відповідачкою кредитної картки, про що, зокрема, за даними виписки по рахунку свідчить використання нею кредитних коштів. Крім того, висновок суду першої інстанції, у якому зазнача-ється про відсутність у матеріалах справи підтверджень, що саме надані позива-чем Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів узагалі містили договірні умови, є невірним, оскільки ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що вона згідна з тим, що ця анкета - заява разом із запропонованими банком Умо-вами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. З огляду на встановлений факт надання банком відповідачці кредитних коштів, суд першої інстанції без-підставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом. Відпові-дачкою не спростовані надані позивачем докази, зокрема, розрахунок заборго-ваності, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредит-ного договору. Крім того, зазначаючи про те, що відповідачка повністю сплати-ла заборгованість, відмовляючи у стягненні з останньої заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції не врахував, що таким чином позбавляє позивача права на ефективний судовий захист. Такий висновок суду є передчасним, зроб-леним без повного та об`єктивного встановлення обставин справи. Крім цього, договір у встановленому порядку відповідачкою не оспорювався, не визнавався недійсним, як не оспорювалося й укладення кредитного договору, тому зазначе-ні обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору. Відповідач-ка не надала суду жодних заперечень щодо розрахунку заборгованості.

Наданим цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апе-ляційного суду від 02 червня 2022 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.

Згідно з нормою частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скар-ги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній дока-зами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судово-го рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване, наразі, заочне рішення суду першої інстанції є помилковим, таким, що не відповідає зазначеним вище вимогам закону. Дане заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачкою договору кредиту. Копія анке-ти-заяви про приєднання до Умов та правил надання банком послуг містить ли-ше погодження про укладення договору, однак не містить даних про отримання кредиту, відкриття карткового рахунку, видачі та отримання кредитної картки, розміру бажаного кредитного ліміту тощо. Банк неправомірно, за висновком суду першої інстанції, погашав відсотки за рахунок тіла кредиту, що не було обумовлено сторонами та призвело до збільшення заборгованості за тілом кредиту.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що 06 листопада 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено, що вона, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодилася із тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилася та згодна з Умова-ми та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з Умов та правил надання банківських послуг у Приват-Банку, розрахунок забор-гованості за договором від 06 листопада 2012 року № б/н станом на 17 серпня 2021 року, а також виписку за вказаним договором станом на 19 серпня 2021 року.

Позивачем визначено, що заборгованість відповідачки за вказаним кредит-ним договором станом на 17 серпня 2021 року складає 32766,66 гривень, з яких: 26558,74 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6207,92 гри-вень - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юри-дичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захи-щає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або догово-ром. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу за-хисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу осо-би, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не супере-чить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конс-титуції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов-язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою Укра-їни, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Заборо-няється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сто-рони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відпо-відно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Ко-дексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сто-рін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У перева-жній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець ( у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк» ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вва-жати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умо-вами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, вста-новлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та спла-тити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ). До відносин за кре-дитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо ін-ше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладе-ний з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК Украї-ни ).

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виник-нення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за догово-ром визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забез-печення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку корис-тування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку Укра-їни. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомі-сяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що вста-новлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник сво-єчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму від-повідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі ).

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про погашення кредиту, просив, зокрема, крім простроченого тіла кредиту у розмірі 26558,74 гривень ( сума, яку фактично отримала у борг позичальниця ), стяг-нути складову його повної вартості, а саме заборгованість за простроченими відсотками у сумі 6207,92 гривень. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині щодо стягнення заборгованих прострочених відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгова-ності, посилався на витяги з Тарифів банку, Умов та правил надання батьківсь-ких послуг у ПриватБанку, розміщені на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських по-слуг у ПриватБанку, розміщеним на сайті www.privatbank.ua, що надані пози-вачем на підтвердження позовних вимог, у тому числі визначено: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки позичаль-ниці і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матері-али справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розу-міла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користу-вання кредитними коштами та щодо сплати неустойки ( пені, штрафів ), зокре-ма, саме у зазначеному у цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила спо-живчого кредитування, що слідує з висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, і не спро-стовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідні висновки також мають місце у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які обґрунтовано вра-хував суд першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин, що склалися та існу-ють між сторонами у цій справі, правила частини першої статті 634 ЦК Украї-ни, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого дого-вору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що роз-міщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, неодноразово змінюва-лися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовід-носин між сторонами у справі до моменту звернення банку в суд із цим позо-вом. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил, які надав банк, відповідачка розуміла та ознайо-милася і погодили-ся з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такий висновок, як уже зазначалося, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Пала-ти Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( прова-дження № 14-131цс19 ).

Спростовуючи доводи позивача щодо розмірів заборгованості, суд першої інстанції, зазначив, що надані ним ( банком ) докази узагалі не містили умов, зокрема, й щодо сплати прострочених відсотків за користування кредитними коштами. За вказаних обставин правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на ко-ристь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в роз-мірі 6207,92 гривень. Такий висновок грунтується на безпідставності позовних вимог у цій частині через відсутність в анкеті-заяві від 06 листопада 2012 року передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» ( ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: www.privatbank.ua ) не може вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами у справі.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з іншим вис-новком суду першої інстанції, а саме щодо відмови у задоволенні позовних ви-мог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, юридичній визначеності у цивіль-них правовідносинах, легітимності добросовісних дій, суперечить доводам по-зивача щодо фактично справедливої сатисфакції, яка у цій справі має виключно грошовий вираз, ураховуючи, що банк несе реальні збитки через невиконання відповідачкою свого зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Так суд першої інстанції вийшов за межі вимог частин першої, другої, п`ятої статті 12 ЦПК України, оскільки спростував доводи позивача щодо фак-ту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та їх розміру. При цьо-му належить звернути увагу, що відповідачка участі у справі не брала і будь-яких заперечень суду не подавала. Посилання на те, що, не повідомивши відпо-відачку про умови кредитування, банк самостійно погашав відсотки за рахунок тіла кредиту, не містять правового обґрунтування, оскільки відповідачка жод-ного разу не з`явилася до суду першої інстанції, не заперечувала проти позову, не спростовувала факт підписання нею анкети-заяви, не посилалася вона й на порушення банком норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті третьому частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедли-вість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті шостому частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесніс-тю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язан-ням є правовідношення, у якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гро-ші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та спра-ведливості.

Отже, спростувати розрахунок боргу за простроченим тілом кредиту можливо лише у призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розраху-нок. Висновок суду першої інстанції щодо неправильного визначення банком простроченого тіла кредиту суперечить основним принципам цивільного судо-чинства: диспозитивності та змагальності сторін. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 травня 2021 року по справі № 941/668/20. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, у порушення норм статей 89, 263-264 ЦПК України суд пер-шої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправиль-но застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактич-них обставин справи щодо заявлених позовних вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. За таких обставин, що об`єктивно мають місце у цій справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 26558,74 гривень.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні цієї справи суд першої інстанції допустив непра-вильне застосування норм матеріального права, порушив норми процесуаль-ного права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за простроченим тілом кредиту з ухваленням у цій частині нового су-дового рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною прак-тикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуд-дя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлу-мачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апе-ляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. На виконання норм статті 141, підпункту «в» пункту четвертого частини пер-шої статті 382 ЦПК України апеляційний суд повинен розподілити судові вит-рати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи судом першої інс-танції, її переглядом судом апеляційної інстанції. У частині розподілу судових витрат слід урахувати, що позивачем за розгляд справи у суді першої інстанції у дохід держави сплачений судовий збір в сумі 2270,00 гривень, при поданні апеляційної скарги сплачено 3405,00 гривень, а задоволенню підлягають позов-ні вимоги на суму 26558,74 гривень, що становить 81,05 відсоток від заявленої суми. Як висновок, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у су-мі 1839,84 гривень, у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції - 2759,75 гривень.

Керуючись нормами статей 367 - 369, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнен-ня заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати, позов Акціонер-ного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки с. Губник Гай-синського району Вінницької області, на користь Акціонерного товариства ко-мерційний банк «Приватбанк», , рах. НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судо-вих витрат), МФО 305299, заборгованість за простроченим тілом кредиту в роз-мірі 26558,74 гривень ( двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 74 коп. ).

В іншій частині заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонер-ного товариства комерційного банку «Приватбанк» 1839,84 гривень сплаченого судового збору при зверненні у суд першої інстанції, 2759,75 гривень судового збору, сплаченого у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прий-няття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, пе-редбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський