Постанова

Іменем України

16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 161/5814/13

провадження № 61-2574св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка підписана представником Місюрою Іриною Василівною, на постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Здрилюк О. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 25 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 3643, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 400000,00 грн під 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24 грудня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит між банком та ОСОБА_1 25 грудня 2007 року укладений договір поруки № 4168, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Оскільки відповідачі прострочили взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором, не виконали їх належним чином, то станом на 18 березня 2013 року у позичальника ОСОБА_2 утворилась заборгованість перед банком по несплачених відсотках за користування кредитом та пені в загальній сумі 857 007,89 грн.

Просили стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 3643 від 25 грудня 2007 року в розмірі 839 688,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» по 1 720,05 грн судового збору з кожного.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Відповідно до п. 7.8 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами договору. А тому до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в три роки. А тому, заборгованість по пені становить (59429,59+88766,47) 148 196,06 грн.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2013 року скасовано, в позові ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив зазначених фактів, не врахував усіх обставин справи і дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості з поручителя, не зважаючи на те, що зобов`язання за договором поруки припинені. Звернення із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, відтак право нараховувати проценти, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Місюрою І. В., з урахуванням уточненої касаційної скарги, просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Суд апеляційної інстанції дійшов невірного висновку про зміну порядку, умов і строку дії кредитного договору, в зв`язку з вчиненням виконавчого напису із зазначеною датою - 31 липня 2008 року, оскільки пунктом 1.2 договору чітко визначений порядок повернення кредиту та сплати процентів, в тому числі і після 31 числа місяця (останній робочий день місяця), відтак безпідставним є твердження, що банком було змінено строк виконання зобов`язання з відповідними наслідками щодо припинення нарахування процентів.

Крім того, є неправильним висновок суду апеляційної інстанції про припинення поруки в зв`язку з закінченням строку встановленого у договорі поруки, оскільки банк не пропустив 6-місячного терміну для звернення з вимогою до поручителя, банк звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 3643 від 25 грудня 2007 року протягом 6-місяців з дня направлення вимоги, про що свідчить ухвала про відкриття провадження.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції за касаційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року касаційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» на постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції за касаційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» на постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року.

У березні 2021 року матеріали цивільної справи № 161/5814/13 надійшли до Верховного Суду та 30 березня 2021 року передані судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 759/8940/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц та необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року № 759/8940/15-ц.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 05 грудня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України (правонаступником якого є ПАТ Державний ощадний банк України) та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 3643, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 400 000,00 грн під 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24 грудня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 25 грудня 2007 року укладений договір поруки № 4168, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Станом на 18 березня 2013 року у ОСОБА_2 перед банком існує заборгованість в загальній сумі 857 007,89 грн, а саме: неповернений кредит 400 000,00 грн, строкова заборгованість 207 392,00 грн, прострочена заборгованість 192 608,00 грн, несплачені відсотки 291 492,96 грн, пеня 165 514,93 грн.

Відповідно до пункту 7.8 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами договору.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 25 грудня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та позичальником ОСОБА_2 укладений Договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передане нерухоме майно, а саме: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,14 га та розміщений на ній незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, за адресою АДРЕСА_1 .

25 грудня 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 (на даний час Вуйчік) укладений Договір поруки № 4168, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором № 3643 від 25 грудня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Позичальник ОСОБА_2 не належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, зокрема несвоєчасно сплачував щомісячний платіж згідно умов договору.

13 жовтня 2008 року та 11 листопада 2008 року Банк звернувся до позичальника ОСОБА_2 з повідомленнями про наявну заборгованість по чергових платежах та проханням її погасити, враховуючи наявність простроченої кредитної заборгованості, та з метою вчинення виконавчого напису. Однак, прохання Банку сплатити прострочену заборгованість залишилось без задоволення.

30 грудня 2008 року за заявою Банку приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Базалицькою О. Р. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок, які є предметом іпотеки за Договором іпотеки нерухомого майна від 25 грудня 2007 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги Банку в розмірі 432 517,30 грн, з яких 400 000,00 грн - сума непогашеного кредиту, 25 033,82 грн - відсотки за користування кредитом, 683,48 грн - пеня, 6 800,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п.4.2 Договору поруки, порука припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 3643 від 25 грудня 2007 року не пред`явить вимоги до поручителя.

У договорі відновлювальної кредитної лінії, укладеному банком і ОСОБА_2 , строк виконання основного зобов`язання визначений строком повного погашення кредиту - 24 грудня 2017 року.

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника- іпотекодавця заборгованість за кредитним договором, звернувшись до приватного нотаріуса із проханням звернути стягнення на іпотечне майно, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Звертаючись з позовом до суду 02 квітня 2013 року банк ставив питання про стягнення заборгованості на користь AT «Ощадбанк», яка станом на 18 березня 2013 року становила 857 007,89 грн.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 761/19886/14-ц (провадження № 61-14136св20) зазначено, що «вчиненням виконавчого напису нотаріуса позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. Вчиненням 18 вересня 2009 року виконавчого напису в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору банк здійснив право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання Враховуючи, що після вчинення 18 вересня 2009 року виконавчого напису змінився строк виконання основного зобов`язання, банк мав право звернутись з вимогою до поручителів протягом шести місяців. З позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося 26 травня 2010 року, тобто порука припинилась, тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з поручителів необґрунтовані».

У справі, що переглядається суди встановили, що 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом Базалицькою О. Р. вчинено виконавчий напис, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 31 липня 2008 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Отже, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що банк шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на іпотечне майно змінив строк виконання основного зобов`язання, а до суду із зазначеним позовом звернувся лише 02 квітня 2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, що свідчить про припинення поруки.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційної інстанції, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням висновку щодо застосування норм права викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 761/19886/14-ц (провадження № 61-14136св20), колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук