КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/8033/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9375/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., по справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 1/3949586 від 22 липня 2020 року у розмірі 120 143,39 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 22 липня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір № 1/3949586, за умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 108 990,00 грн. строком з 22 липня 2020 року по 21 липня 2025 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит згідно з графіком погашення кредиту.

Вказував, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме не повернуто кредит у строки, передбачені графіком, не сплачено проценти за користування кредитом та комісію у строки, передбачені кредитним договором.

Внаслідок невиконання умов договору у відповідача перед позивачем станом на 29 червня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 120 143,39 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 93 631,05 грн., прострочену заборгованість за кредитом - 6 853,25 грн., нараховані відсотки - 332,09 грн., нараховану комісію - 2 168,90 грн., прострочені відсотки - 6 290,08 грн., прострочену комісію - 10 868,02 грн.

З метою досудового врегулювання спору АТ «Креді Агріколь Банк» направляло письмову вимогу відповідачу про усунення порушень зобов`язань, проте заборгованість погашено не було(а.с. 2-3).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2022 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 107 106,47 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 2 023,71 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у більшому розмірі - відмовлено (а.с. 41-44).

Не погодившись з рішенням суду, 12 липня 2022 року представник АТ «Креді Агріколь Банк» - адвокат Бендюг І.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні комісійної винагороди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення комісійної винагороди з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 13 036,92 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 405,00 грн. (а.с. 51-52).

На обґрунтування скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Вважає, що положення п. 1.3. кредитного договору, в якому визначено, що сторони визнали обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, а також інші умови кредитного договору відповідають нормам Закону України «Про споживче кредитування». Зазначав, що сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно у відповідності до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та у незалежності від волевиявлення клієнта і з необмеженою періодичністю. Посилався на постанову Верховного Суду від 26 грудня 2019 року в справі № 467/555/19 та постанову Верховного Суду від 13 травня 2021 року в справі № 461/1763/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи положення вказаної статті, заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2022 року переглядається апеляційним судом лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача комісійної винагороди за комплексним договором № 1/3949586 від 22 липня 2020 року.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ «Креді Агріколь Банк» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2022 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 22 липня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір № 1/3949586 (а.с. 14-16).

За умовами п. 1.1 вказаного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 108 990,00 грн. строком на 60 місяців з 22 липня 2020 року по 21 липня 2025 року (включно). В свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язався до 21 липня 2025 року повертати кредит шляхом сплати щомісячних платежів, визначених графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною).

Згідно з п. 1.3.2 комплексного договору за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Згідно з меморіального ордеру № 32124327-3 від 22 липня 2020 року та меморіального ордеру № 32124327-1 від 22 липня 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» виконало грошове зобов`язання та перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 108 990,00 грн. (а.с.11,12).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 29 червня 2021 року за комплексним договором № 1/3949586 виникла заборгованість у розмірі 120 143,39 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 93 631,05 грн., прострочену заборгованість за кредитом - 6 853,25 грн., нараховані відсотки - 332,09 грн., нараховану комісію - 2 168,90 грн., прострочені відсотки - 6 290,08 грн., прострочену комісію - 10 868,02 грн. (а.с. 4).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача комісійної винагороди за договором, суд першої інстанції виходив з того, що умова комплексного договору № 1/3949586, укладеного 22 липня 2020 року між сторонами по справі, яка передбачає сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99% у місяць від суми кредиту, не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемною.

При цьому, суд першої інстанції посилався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18).

Разом з тим, такий висновок Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) про нікчемність комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів стосувався іншого часу (27 травня 2008 року) та не може бути застосований до даних правовідносин, які виникли на час укладення комплексного договору № 1/3949586 від 22 липня 2020 року.

Під час вирішення питання про недійсність (оспорюваність, нікчемність) умови про плату (комісію) за управління кредитом (за обслуговування кредиту), інші подібні платежі у договорах про споживчий кредит висновки треба формувати на підставі сукупного аналізу законодавства, чинного на момент укладення відповідного договору, з урахуванням його неодноразової зміни.

Як було встановлено, 22 липня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір № 1/3949586, у п. 1.3.2 якого сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору.

Так, пунктом 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до положень частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення договору), до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, у т.ч. комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

На час укладення договору між сторонами ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» передбачала таке: «Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу».

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на час укладення договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Наведені вище приписи ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, чинній на момент укладення комплексного договору, прямо не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення плати (комісії) за управління (обслуговування) кредитом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати пункт 1.3.2 комплексного договору № 1/3949586 від 22 липня 2020 року про встановлення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості - нікчемним, оскільки в законі прямо не встановлена недійсність такої умови договору.

До суду не надано доказів, що сам договір чи пункт 1.3.2 комплексного договору № 1/3949586 від 22 липня 2020 рокубуло визнано недійсними. При цьому, положення ст.ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено комісії за обслуговування кредитної заборгованості,тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача комісійної винагороди у сумі 13 036,92 грн.

Поряд з цим відповідачем до районного суду не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку банку про наявність заборгованості за комісійною винагородою або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Вищевказаних вимог законодавства суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення комісійної винагороди.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ «Креді Агріколь Банк» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог 246,29 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 3 405,00 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого банком підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 1, 53).

З огляду на положення пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пп. «а»-«г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - задовольнити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2022 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (код ЄДРПОУ - 14361575) 13 036,92 грн. комісійної винагороди за комплексним договором № 1/3949586 від 22 липня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (код ЄДРПОУ - 14361575) 246,29грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 3 405,00 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова