Провадження № 2/369/125/22
РІШЕННЯ

Іменем України

15.09.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 31.01.2018 в м. Києві по вул. Трьохсвятительська, 5/1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Opel державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Nissan державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2018 у справі № 761/4650/18 ДТП сталась з вини відповідача, який порушив п. 15.12 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом Opel державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив стоянку, залишив транспортний засіб та не вжив всіх необхідних засобів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований позаду автомобіль Nissan державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Вищезазначеною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Домінанта» (далі ТДВ «СК «Домінанта», страховик) відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ АМ/0518309.

01.02.2018 позивач звернулась до ТДВ «СК «Домінанта» з повідомленням потерпілої особи про ДТП.

26.03.2018 позивачем надано до ТДВ «СК «Домінанта» заяву на виплату страхового відшкодування за вх. № 01682 від 26.03.2018.

Страховиком було проведено огляд пошкодженого автомобіля, проте жодних розрахунків суми збитку, завданого власнику автомобіля Nissan державний номерний знак НОМЕР_2 чи експертного дослідження страховиком надано не було.

Оскільки заяву на виплату страхового відшкодування було подано позивачем 26.03.2018, першим днем порушення ТДВ «СК «Домінанта» строків виплати страхового відшкодування є 28.06.2018.

29.06.2018 позивач прибула за місцезнаходженням страховика, але офіс був зачинений. Під час дзвінків до компанії автовідповідач повідомляє, що компанія є неплатоспроможною.

В подальшому, ОСОБА_1 надіслала повідомлення про ДТП до МТСБУ.

У відповідь на повідомлення, МТСБУ надіслало позивачу лист, відповідно до якого зазначено, що останнє не володіє інформацією щодо ліквідації ТДВ «СК «Домінанта» чи визнання даної компанії банкрутом, розгляд справи зупинено.

Оскільки Нацкомфінпослуг анульовано всі ліцензії ТДВ «СК «Домінанта» та позбавлені членства в МТСБУ позивач позбавлений можливості на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП для своєчасного відновлювального ремонту автомобіля для можливості його використання за цільовим призначенням.

Спроби в досудовому порядку домовитись із відповідачем виявились безрезультатними. Жодних коштів ані від страховика, ані від відповідача позивач не отримувала.

Відповідно до рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО АЛЬЯНС» № 01010 від 26.02.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan державний номерний знак НОМЕР_2 становить 82 655,63 грн.

На замовлення позивача, 22.10.2018 СПД ОСОБА_4 було проведено автотоварознавчу експертизу та складено звіт № 28559, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля Nissan державний номерний знак НОМЕР_2 становить 62 718,85 грн. Вартість проведення такого дослідження становило 2 500 грн.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яку остання оцінює в 10 000,00 грн., у зв`язку з тим що остання повинна була нервувати, що не мала коштів для відновлення автомобіля, була змушена кілька робочих днів шукати страховика, збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, відміняти заплановані робочі зустрічі, що вплинуло на фінансовий стан позивача та негативно позначилась на її душевному стані та призвело до погіршення здоров`я.

Позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в розмірі 75 218,85 грн. та судовий збір у розмірі 1 104,60 грн.

27.12.2018 ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва дану справу було передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

27.03.2018 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі.

06.05.2014 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву за вх.№ 16838, відповідно до якого зазначив як вбачається із позовної заяви, вартість запчастин автомобіля позивача, що підлягають заміні відповідно до звіту № 28559 складає 34 547,68 грн., а відповідно до рахунку № НОМЕР_3 57 596,33 грн. Позивачем не наведено пояснень, що обґрунтовують таку велику різницю у вартості запасних частин, а отже факти, викладені у вказаних документах не доведені в порядку ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Крім того, позивачем та СПД ОСОБА_4 порушено право відповідача бути присутнім при огляді пошкодженого транспортного засобу, робити та вносити зауваження до Акту огляду колісного транспортного засобу (дефектного протоколу), оскільки жодних повідомлень та запрошень на проведення огляду пошкодженого автомобіля 12.10.2018 відповідач не отримував.

Відносно вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, позивачем не наведено жодних фактичних обставин та не надано доказів, що підтверджують моральні чи душевні страждання, зокрема такі як: виписку з історії хвороби, висновок психіатра, витрати на лікування, витрати на реабілітацію, докази фактичних змін у фінансовому стані, заключення закладу охорони здоров`я тощо.

Просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подала відповідь на відзив, зазначивши, що належним доказом в підтвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу є саме звіт суб`єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, складання якого є обов`язковим при визначенні збитків, що підлягають відшкодуванню.

В матеріалах справи міститься звіт експертного автотоварознавчого дослідження № 28559, складений 22.10.2018 експертом Цурпаленком Є.В., який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності.

Крім того, у відповіді на відзив зазначено, що згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено право, а не обов`язок виклику на огляд транспортного засобу заінтересованих осіб, у випадку виникнення такої необхідності.

07.05.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було призначено судову експертизу.

22.11.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відновлено провадження у справі.

25.05.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було призначено судову експертизу.

18.12.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області дану справу було прийнято до провадження судді Усатова Д.Д.

06.07.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовну провадженні.

18.10.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області дану справу було прийнято до провадження судді Волчка А.Я.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, 31.01.2018 в м. Києві по вул. Трьохсвятительська, 5/1 сталася ДТП за участю автомобіля Opel державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Nissan державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2018 у справі № 761/4650/18 ДТП сталась з вини відповідача, який порушив п. 15.12 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом Opel державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив стоянку, залишив транспортний засіб та не вжив всіх необхідних засобів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований позаду автомобіль Nissan державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Вищезазначеною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Домінанта» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ серії АМ № 0518309.

01.02.2018 позивач звернулась до ТДВ «СК «Домінанта» з повідомленням потерпілої особи про ДТП.

26.03.2018 позивачем надано до ТДВ «СК «Домінанта» заяву на виплату страхового відшкодування за вх. № 01682 від 26.03.2018.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхування - це система економічних відносин, які виникають між двома сторонами - страховиком і страхувальником - щодо забезпечення захисту майнових інтересів останнього за рахунок сплати ним страхових платежів (премій) до спеціально створених для цього цільових фондів, звідки здійснюється відшкодування збитків (у разі настання обумовлених страхових ризиків).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 вищезазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04.07.2017 року у справі № 755/18006/15.

Як вбачається із відповіді Моторно (транспортного) страхового бюро України від 16.10.2018 №32159, МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ТДВ «Домінанта», чи визнання даної страхової компанії банкрутом.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Зокрема у п.74 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди пред`явлено позивачем до неналежного відповідача.

За встановлених у даній справі обставин, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів неможливості стягнення відшкодування заподіяної шкоди з страховика, а стягнення таких коштів з відповідача суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, позивач має право на пред`явлення вимоги до страховика винної у спричиненні шкоди особи про її відшкодування в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Стосовно вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної їй моральної шкоди та саме в розмірі 10 000,00 грн., у зв`язку з чим така вимога також не підлягає задоволенню.

В силу положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 23, 988, 1167,1194 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про страхування», керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: А.Я. Волчко