ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2921/22 Справа № 175/3685/21 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович, начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, про визнання неправомірною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович, начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, про визнання неправомірною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії.

Скарга мотивована тим, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельовим М.Є. розглянуто його скаргу від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», про що винесено постанову. На думку заявника зазначена постанова підлягає скасування в судовому порядку.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд: визнати неправомірною та скасувати постанову директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017»; зобов`язати директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017».

Зобов`язано директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про те, що дії директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

У відзиві на апеляційну скаргу, заявник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу апелянта - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 08.02.2014 року на підставі виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 04.12.2013 року, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попіва Р.І. відкрито виконавче провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі № 4с-175/2504/2013-ц та встановлений боржнику - начальнику Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2. строк для самостійного виконання судового рішення - 7 (сім) днів з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження № 41936000. Виконавчий лист видано про зобов`язання начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06.04.2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09.02.2013 року на письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду скарги в цій частині.

В установлений державним виконавцем строк боржник ОСОБА_2 ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі № 4с-175/2504/2013-ц не виконав без жодних на те поважних причин.

31 березня 2014 року, незважаючи на невиконання боржником ОСОБА_2 вищезазначеного судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження № 41936000 закінчено на підставі пункту 8 частини першої статі 49 Закону України № 606-ХІV "Про виконавче провадження".

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 року по справі № 4с-175/1731/2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року скасовано, як незаконну, постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. від 31.03.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі № 4с-175/2504/2013-ц; зобов`язано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. відновити виконавче провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі № 4с-175/2504/2013-ц.

12 листопада 2014 року постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження № 41936000 відновлено.

23 грудня 2014 року, незважаючи на повторне невиконання боржником ОСОБА_2 ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі № 4с-175/2504/2013-ц, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження № 41936000 удруге незаконно закінчено на підставі пункту 8 частини першої статі 49 Закону України № 606-ХІV "Про виконавче провадження".

26 травня 2017 року постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Д.В. № 3 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 постанову старшого державного виконавця Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 скасовано, як незаконну.

Відповідно до положень статті 41 Закону України № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Після скасування директором Департаменту державної виконавчої служби Поліщуком Д.В. незаконної постанови старшого державного виконавця Попіва І.В. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000, із урахуванням положень статті 41 Закону України № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" виконавче провадження № 41936000 мало б бути відновлене не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Однак, у результаті бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Ярушевської І.І., яка виразилася в безконтрольності за рішеннями та діями державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в ігноруванні пункту 4 постанови директора Департаменту державної виконавчої служби Поліщука Д.В. № 3 від 26.05.2017 року, усупереч вимогам статті 41 Закону України № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" виконавче провадження № 41936000 не було відновлене впродовж календарного місяця.

Вищезазначена бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Ярушевської І.І., стала підставою для оскарження до директора Департаменту державної виконавчої служби Поліщука Д.В.

23 червня 2017 року, у відповідь на скаргу на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Ярушевської І.В. щодо безпідставного не відновлення виконавчого провадження № 41936000, заступник директора Департаменту державної виконавчої служби - начальник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська І.І., прийняла постанову про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000.

Отже, 23.06.2017 року заступник директора Департаменту державної виконавчої служби - начальник Відділу примусового виконання рішень Ярушевська І.І. скасувала постанову старшого державного виконавця ВПВР Попіва Р.І. від 23.12.2014 року, яка була скасована постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Поліщука Д.В. № 3 від 26.05.2017 року.

05 травня 2018 року на підставі статті 19, частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" електронною поштою на ім`я директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 направив скаргу «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», в якій просив скасувати постанову заступника директора Департаменту державної виконавчої служби - начальника ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000; за результатами розгляду вказаної скарги прийняти відповідну постанову, копію якої направити електронною поштою.

Не отримавши відповіді на своє звернення, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. щодо не розгляду його скарги від 05.05.2018 року та не повідомлення про результати її розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року по справі № 175/2172/2018, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2019 року та постановою Верховного Суду від 12.02.2020 року, визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. у виконавчому провадженні № 41936000 щодо неприйняття процесуального рішення у формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 року і отримана Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 06.09.2018 року, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1 . Зобов`язано директора державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 року і отримана Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 06.09.2018 року, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

На виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року по справі № 175/2172/2018, яка набрала законної сили 09.04.2019 року директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйов О.В. прийняв постанову № 87 від 24.06.2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017».

Указаною постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Воробйова О.В. № 87 від 24.06.2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 05.05.2019 року відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року по справі № 175/2496/2019-ц, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.07.2020 року та ухвалою Верховного Суду від 14.08.2020 року визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. № 87 від 24.06.2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017»; зобов`язано директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

Вищезазначена ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року по справі № 175/2496/2019-ц набрала законної сили 08.07.2020 року.

Наказом Міністерства юстиції України № 3069/к від 24.10.2019 року на посаду директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 25.10.2019 року призначений Кисельов М.Є .

Новопризначений директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є. прийняв на себе всі права та обов`язки в тому числі і за судовими рішеннями по справі № 175/2496/2019-ц: ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року; постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.07.2020 року, ухвалою Верховного Суду від 14.08.2020 року.

Передбачені пунктом б розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за № 1302/29432, строки розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року, та надання відповіді про результати її розгляду, сплинули, однак директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є. відмовився розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 року, прийняти відповідну постанову про результати її розгляду та направити скаржнику копію постанови про результати розгляду його скарги від 05.05.2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 року по справі № 175/4057/2020-ц, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.06.2021 року, визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. у виконавчому провадженні № 41936000 за період з 09.07.2020 року по 12.11.2020 року включно щодо не розгляду скарги стягувача ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», не прийняття процесуального рішення в формі постанови про перевірку законності виконавчого провадження № 41936000 за результатами розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року та не направлення вказаної постанови стягувачу ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою директора Департаменту державної виконавчої служби Кисельова М.Є. добровільно виконати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року по справі № 175/2496/2019-4, яка набрала законної сили 08.07.2020 року, і являється обов`язковою до виконання, ОСОБА_1 ініціював примусове виконання вказаного судового рішення.

02 серпня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області видав ОСОБА_1 виконавчий лист по справі № 175/2496/2019-ц для примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року по справі № 175/2496/2019-ц, який він пред`явив до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

13 серпня 2021 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. відкрито виконавче провадження № 66496942 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року по справі № 175/2496/2019-ц.

01 вересня 2021 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року по справі № 175/2496/2019-ц у виконавчому провадженні № 66496942 директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є. прийняв постанову № 13/20.3-22/21 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017».

Указаною постановою № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 05.05.2018 року відмовлено в повному обсязі, постанову заступника директора Департаменту - начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І.В. від 23.06.2017 року про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 визнано законною.

Директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є. вважає законним рішення (постанову) начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000, яка була скасована постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Д.В. № 3 від 26.05.2017 року.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та скасування постанови директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що дії директора Департаменту ДВС були вчинені не у відповідності до вимог закону та призвели до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про те, що постанова директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 року є незаконною.

Із урахуванням положень статей 7, 8 Закону України № 1403-VІІІ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", заступник директора Департаменту - начальник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська І.І. є державним виконавцем, державним службовцем, уповноважена державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом і зобов`язана виконувати обов`язки, передбачені законом.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що на момент прийняття заступником директора Департаменту - начальником ВПВР Ярушевською І.І. постанови від 23.06.2017 року, постанова старшого державного виконавця ВПВР Попіва Р.І. від 23.12.2014 року була скасована 26.05.2017 року.

Отже, заступник директора Департаменту - начальник ВПВР Ярушевська І.І. скасувала постанову старшого державного виконавця ВПВР Попіва Р.І. від 23.12.2014 року, яка вже була скасована постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Д.В. № 3 від 26.05.2017 року.

Таким чином, постанова заступника директора Департаменту - начальника ВПВР Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року прямо суперечить вимогам частини третьої статті 74 Закону України № 1403-VІІІ "Про виконавче провадження", а тому не може вважатися законною.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців".

Статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України, органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Статтею 7 Закону України № 1403-VІІІ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 8 Закону України № 1403-VІІІ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями; працівникам органів державної виконавчої служби, зазначеним у частині першій цієї статті, видаються посвідчення, зразок і порядок видачі яких затверджуються Міністерством юстиції України; працівник органу державної виконавчої служби користується правами і виконує обов`язки, передбачені законом.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.05.2017 року № 1783/к, Департамент державної виконавчої служби є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України.

Пунктом 5.1. Положення про Департамент державної виконавчої служби передбачено, що Департамент очолює директор, який в установленому порядку призначається на посаду і звільняється з посади державним секретарем Міністерства юстиції України.

Таким чином, з урахуванням положень статей 1, 6, 7, 8 Закону України № 1403-VІІІ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", відповідно до пунктів 1.1., 5.1. Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, директор Департаменту ДВС Кисельов М.Є. є: керівником органу державної виконавчої служби, державним виконавцем, державним службовцем, уповноваженим державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом і зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені законом.

Встановивши вказані обставини та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та скасування постанови директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України № 1403-VІІІ "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, нормою частини третьої статті 74 Закону України № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" прямо передбачено право начальника відділу скасувати постанову державного виконавця, якщо вказана постанова суперечить вимогам закону, що і було встановлено судом першої інстанції.

А тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що не можна в законний спосіб скасувати процесуальне рішення (постанову) державного виконавця, якщо це процесуальне рішення (постанова) вже скасоване в установленому законом порядку.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2021 року в частині вирішення вимог скарги про визнання неправомірною та скасування постанови директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 41936000 за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2018 року, оскільки судове рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про зобов`язання директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. або іншої посадової особи, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК 2004 року, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зобов`язуючи директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017», за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 , суд першої інстанції фактично перебрав на себе повноваження інших державних органів (зокрема, повноваження державного виконавця), які передбачені нормами Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2021 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про зобов`язання директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. або іншої посадової особи, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити певні дії та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в цій частині. В іншій частині оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року - в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про зобов`язання директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича або іншої посадової особи, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити певні дії - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити певні дії - відмовити.

В іншій частині ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко