Справа № 523/9538/22
Провадження №2/523/4095/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" жовтня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Аліна С.С.,

за участю секретаря Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, про поділ спільного майна подружжя, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , позбавивши її права власності на цілу частку квартири.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Березанського райооного суду Миколаївської області від 23.03.2020 року розірвано.

Від данного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідачки стягуються аліменти у розмірі ј частини від всіх доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За час перебування у шлюбі, сторонами, відповідно до Договору інвестування будівництва житла від 24.11.2003 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Даний Договір оформлений на відповідачку ОСОБА_2 .

Право власності на вказану квартиру зареєстровано 30.06.2006 року відповідно до Свідоцтва про право власності.

Позивач вказує про те, що відповідачка з 2019 року не проживає у вказаній квартирі, комунальні послуги не сплачує.

Визнання об`єкта спільною сумісною власністю необхідно позивачу для законного володіння та користування квартирою, з метою оформлення місця реєстрації дитини.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.08.2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 02.09.2022 року на 10 год.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 03.10.2022 року на 14год.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. До суду від представника ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання, яке міститься в матеріалах справи, в якому позовні вимоги підтримала, також просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп. 47).

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки, яка була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 21.12.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який було зареєстровано у Коблівській сільській раді Березанського району Миколаївської області, актовий запис №12.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 23.03.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (арк.сп.10).

В період шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , яке видано Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1837 (арк.сп.30).

За час перебування у шлюбі, сторонами, відповідно до Договору інвестування будівництва житла від 24.11.2003 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Судом встановлено про те, що відповідно до Свідоцтва про право власності, яке видано Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 30.06.2006 року на підставі Договору про інвестування будівництва житла від 24.11.2003 року, №448/4-49; з додатковими угодами від 10 січня 2005р., №1 від 19 травня 2006р., №2; акту прийому передачі квартири, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та складається з двох жилих кімнат жилою площею 22,6 кв.м., загальною площею 60,5 кв.м., яка відображена у технічному паспорті від 20.04.2006 року(арк.сп.15).

В матеріалах справи міститься Довідка ТОВ «Исток-2001» №7/62а від 06.10.2005 року, з якої вбачається про те, що згідно договору про інвестування будівництва житла № 448/4-49 від 24.11.2003 року була проведена оплата у розмірі 99 340 грн. (арк.сп.12).

Відповідно до Акту від 01.07.2005 року до договору №448/4-49 від 24.11.2003 ТОВ «Исток-2001» в особі директора Хилькевича Володимира Віталійовича, який діє на підставі статуту, (в договорі «Замовник») з однієї сторони і громадянка ОСОБА_2 (в договорі «Інвестор»), з другої сторони, склали даний акт виконання зобов`язань по п.2.1. Договору №448/4-49 від 24.11.2003 року, за яким «Замовник» надає, а «Інвестор» приймає одну двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 (арк.сп.13).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що зазначене нерухоме майно та майнові права за договорами, щодо придбання прав на нерухоме майно під час будівництва були придбані сторонами за спільні кошти, під час перебування їх у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, а отже на це майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вказується у правовій позиції у справі №6-612цс15, норми СК України у статтях 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно із положенням ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1ст.57 СК України).

Статтею 65 СК України визначене право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: 1.Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається про те, що неповнолітня донька ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , та знаходиться на його утриманні.

Відповідно до ч.2,3 ст. 70 СК при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При таких обставинах, враховуючи, що неповнолітня донька ОСОБА_3 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 та знаходиться на утриманні свого батька ОСОБА_1 , а мати - ОСОБА_2 (частка якої складає 1/3) не проживає разом з неповнолітньою донькою - ОСОБА_3 , тому відповідно до ст. 70 СК України позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, про поділ спільного майна подружжя, про визнання права власності підлягають задоволенню.

Таким чином, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Ніхто не може втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись, ст.ст. 57, 60, 61, 65,69, 70, 71 СК України, ст. 368, 625 ЦК України, ст.ст. 9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, про поділ спільного майна подружжя, про визнання права власності - задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) сплачений судовий збір у розмірі 993 грн. 40 коп.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 11.10.2022 року.

Суддя: Аліна С.С.