КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року м. Київ

Справа №362/5221/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/9374/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Лебідь-Гавенко Г.М., 16 червня 2022 року в м. Василькові, повний текст рішення складений 24 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив розірвати шлюб між сторонами у справі, який був зареєстрований 31 січня 2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 8.

Позов мотивував тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося. За час їхнього спільного проживання виявилося, що сторони мають різні характери, погляди на життя, сім`ю, моральні та духовні цінності. Через все це сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, що унеможливлювало спільне їх проживання як подружжя. Позивач вказував, що останні роки разом з відповідачем не проживав, спільного господарства не вів, подружніх стосунків не підтримував, спільних неповнолітніх дітей не мав. Не дивлячись на вказані обставини, відповідач не бажає розірвати шлюб в позасудовому порядку. У зв`язку з цим, позивач змушений звертатися до суду про розірвання шлюбу і наголошує на тому, що примирення між сторонами неможливе.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 31 січня 2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 8 - розірвано.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи дату подачі позову за досить тривалий час сторони не примирились, відсутні будь-які докази та доводи, що сторонами вживались заходи, спрямовані на примирення з метою налагодження та підтримання шлюбних стосунків. Причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам.

Не погодилась з вказаним судовим рішенням відповідач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій вказується, що рішення прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції розглянув справу без її участі, чим порушив її право на справедливий суд, надавати пояснення, брати участь в судових засіданнях, наводити свої доводи. Суд першої інстанції повинен був з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідач в ході всього розгляду справи наполягала на збереженні сім`ї, подавала до суду першої інстанції заяву про надання строку для примирення, однак суд її не розглянув.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду та вирішення питання про примирення позивача та відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апеляційної скарги, вважає що судом першої інстанції було дотримано всі вимоги чинного законодавства, а тому рішення суду є законним, обґрунтованим. Судом було встановлено та підтверджено доказами по справі, що сторонами вживались заходи, спрямовані на примирення з метою налагодження та підтримання шлюбних відносин, проте примирення між сторонами не відбулось, сторони проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Вказує, що для відповідача єдиною підставою для затягування розгляду справи є не намагання зберегти сім`ю, а виключно фінансові інтереси.

Виходячи з викладеного, позивач вважає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу представника, що була вказана в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи (ч.8 ст128 ЦПК України).

В порядку ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, сторона відповідача повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

31 січня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою 2 курсу денної форми навчання навчально-наукового інституту «Юридичний інститут Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (а.с.19,25,26,29). Згідно з наявною в матеріалах справи медичною документацією ОСОБА_5 встановлений діагноз - правобічний с-подібний скаліоз поперекового відділу ІІ ст. (а.с.27-28)

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть і в ході розгляду справи наполягав на його задоволенні.

Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заперечувала проти позову, просила суд про надання строку на примирення (а.с. 36,37). Ухвалою суду від 20 січня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання (а.с. 61,62).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Верховний Суд у Постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16-ц вказав на те, що за змістом указаної норми (ст.11 СК України) заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач просив про надання строку на примирення тривалістю у шість місяців. Проте, розгляд справи тривав більше ніж зазначений відповідачем період, і на час вирішення цього питання цей строк також вже збіг, але сторони не примирилися. Позивач заперечує таку можливість, вказує на відсутність спільного проживання та наявність конфліктних відносин між сторонами. Матеріалами справи підтверджуються обставини щодо окремого проживання сторін, так як в ході розгляду справи, в тому числі до введення в Україні воєнного стану, відповідач вказувала адресу для листування у Хмельницькій області. Крім того, у наданій відповідачем медичній довідці вказано про її перебування під наглядом у лікувальному закладі Хмельницької області з 2018 року (а.с.59,77). На обставини конфліктних відносин сторін вказують численні звернення відповідача за місцем роботи позивача щодо неправомірності його дій (а.с.54-56,107-108).

З урахуванням наведеного, доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається.Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов'язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя і як вже вказано вище надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. А тому апеляційний суд не вбачає у цьому порушення прав відповідача.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач в суді першої та апеляційної інстанцій категорично вказував на, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, сімейні цінності, їхня сім'я існує формально, подальше спільне проживання є недоцільним та неможливим, також зазначав, що за вест час розгляду справи відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на примирення.

Встановивши, що шлюб сторін носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, наявність у сторін повнолітньої дитини, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції інтересів спільної дитини сторін не можуть бути прийняті до уваги суду, так як дитина сторін є повнолітньою і розірвання шлюбу між сторонами у справі не впливає на її взаємовідносини з кожним з батьків.

Посилання відповідача на розгляд справи у її відсутність також є необґрунтованим, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась, направивши чергову заява про відкладення судового засідання, але без надання доказів поважності причин неявки. Тому, суд першої інстанції розглянув справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 05 жовтня 2022 року.