ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача : Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Бутенко С.Б.,

секретар: Даценко Н.В.,

за участю: адвоката Гордієнка Ю.Ю., адвоката Стець М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати транспортного засобу за договором купівлі-продажу ,-,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати транспортного засобу за договором купівлі-продажу транспортного засобу №6734/17/001218 від 27.09.2017 року в розмірі 2034 000 (два мільйони тридцять чотири тисячі) грн.

27.08.2021 року позивач через свого представника звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви вказує, що враховуючи характер правовідносин між сторонами у даній справі, зважаючи на поведінку відповідача: уникнення зустрічей і розмов із позивачем, несплату товару протягом тривалого часу, ігнорування претензії, значний розмір заборгованості, позивач вважає, що відповідач не має наміру сплачувати грошові кошти за договором, проте відповідач має можливість вільно розпоряджатися належним йому майном, а отже невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Просив суд вжити заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, належного відповідачеві.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов шляхом заборони відчуження наступного нерухомого майна:

-виробничі будівлі та споруди (майновий комплекс): ангар літ. Г-1, загальною площею 453,9 кв.м., ангар літ. Д-1, загальною площею 440,6 кв.м., їдальня літ. Ж-1, загальною площею 327,5 кв.м., ангар літ. 3-1, загальною площею 407,2 кв.м., склад ПММ літ. И-1, загальною площею 11,1 кв.м., склад ПММ літ. К-1, загальною площею 6,3 кв.м., склад ПММ літ. Л-1, загальною площею 3,7 кв.м., огорожа № 4-8, ворота № 9, естакада № 19, ємкості ПММ № 11-18, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

-нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-12,VIIIа, в літ.А-5 загальною площею 57.5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

-1/3 частка 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 , до розгляду справи по суті.

З ухвалою місцевого суду не погодився відповідач, подавши апеляційну скаргу на вказане судове рішення,в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову.

У доводах апеляційної скарги вказує, що місцевим судом не взято до уваги той факт, що на момент постановлення судом ухвали про забезпечення позову в частині накладення заборони відчуження нежитлових приміщень 1-го поверху № 7-12,VIIIа, в літ.А-5 загальною площею 57.5 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та 1/3 частка 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 відповідач не був власником вказаного майна, а отже таке обтяження порушує права власника зазначеного нерухомого майна.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову місцевий суд дійшов висновку про те, що заявником належним чином доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити в подальшому виконання судового рішення, або зробити його неможливим, та вважав достатнім вжиття забезпечення у виді заборони відповідачу вчиняти дії по відчуженню належного йому майна.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.09.2021 року, наданого апелянтом майно, на як накладено заборону на відчуження, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-12,VIIIа, в літ.А-5 загальною площею 57.5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/3 частка 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 належать на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції та належним чином не були перевірені.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження майна, власником якого є відповідач, колегія суддів не приймає до уваги.

Застосування заходів забезпечення позову повинно в рівній мірі захищати інтереси як позивача, так і відповідача.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи, колегія суддів вважає, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності відповідачу, а тому оскаржувана ухвала в цій частині є законною та обґрунтованою.

Отже, колегія суддів доходить висновку про часткове скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про відмову задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме - нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-12,VIIIа, в літ.А-5 загальною площею 57.5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/3 частка 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст.367, 368,369, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року скасувати в частині заборони відчуження нерухомого майна, а саме:

-нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-12,VIIIа, в літ.А-5 загальною площею 57.5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

-1/3 частка 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 .

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Стець Максима Леонідовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати транспортного засобу за договором купівлі-продажу в частині накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-12,VIIIа, в літ.А-5 загальною площею 57.5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/3 частка 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 відмовити.

В іншій частині ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

С.Б. Бутенко