КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2022 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ІБФ «АВМ», в якому просив визнати за ним майнові права на об`єкт інвестицій: квартиру АДРЕСА_1 , як частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно діючого договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4.

У січні 2022 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:

вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майнові права на об`єкт незавершеного будівництва: квартиру АДРЕСА_1 , який має такі характеристики згідно з проектною документацією станом на 2006 рік та Договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4;

вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам вчиняти будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, вчиняти будь-які правочини спрямовані на відступлення права вимоги майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, вчиняти будь-які правочини щодо передання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва у заставу (іпотеку), укладати будь-які попередні договори купівлі-продажу щодо об`єкту незавершеного будівництва: вищезазначену квартиру, який має такі характеристики згідно з проектною документацією станом на 2006 рік і Договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4;

вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва: вищезазначену квартиру, який має такі характеристики згідно з проектною документацією станом на 2006 рік і Договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4.

Подану заяву обґрунтовано тим, що згідно теперішнього плану будинку, перші 3 поверхи відповідач планує відокремити під офісні приміщення. Як наслідок, вбачається можливість зміни відповідачем нумерації житлових поверхів будинку, та як наслідок, і нумерацію квартир, що у свою чергу призведе до відсутності за новою проектною документацією взагалі житлової квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, забезпеченню позову у даній справі підлягають майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , яка має свої характеристики та місце розташування саме згідно з проектною документацією станом на 2006 рік і Договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.02.2022 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ІБФ «АВМ» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на майнові права на об`єкт незавершеного будівництва: квартиру АДРЕСА_3 , який має такі характеристики згідно з проектною документацією станом на 2006 рік та договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 р. № 131/1-4.

Заборонено ТОВ «ІБФ «АВМ» та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам вчиняти будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, вчиняти будь-які правочини спрямовані на відступлення права вимоги майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, вчиняти будь-які правочини щодо передання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва у заставу (іпотеку), укладати будь-які попередні договори купівлі-продажу щодо об`єкту незавершеного будівництва: квартиру АДРЕСА_3 , який має такі характеристики згідно з проектною документацією станом на 2006 рік та договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 р. № 131/1-4.

Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що діють відповідно до Закону Україн «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва: квартиру АДРЕСА_3 , який має такі характеристики згідно з проектною документацією станом на 2006 рік та договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4 (а.с. 22-25).

В апеляційній скарзі, ТОВ «ІБФ «АВМ», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю. Вказує, що ОСОБА_1 подано позов немайнового характеру, а в разі задоволення позову, рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, та як наслідок, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного права та не є співмірним із заявленими вимогами у цій справі.

Крім того, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про те, що відповідач здійснює ніби то продаж майнових прав позивача, що не відповідає дійсності, оскільки відповідач не є власником спірного майна, і ніколи не був. На час звернення позивача із заявою про забезпечення позову, право власності на майнові права чи інші права у об`єкта незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_4 не належать відповідачу (а.с. 29-37).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник ТОВ «ІБФ «АВМ» - Тарасов С.О. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Накладаючи арешт на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення в майбутньому може утруднити чи зробити не можливим виконання судового рішення.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Також, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення, у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як убачається із матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , яка має свої характеристики та місце розташування саме згідно з проектною документацією станом на 2006 рік і Договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Ураховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона вчиняти дії є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19.

Накладаючи арешт на квартири, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами виник спір щодо майнових прав на квартиру, та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а обраний вид заходів забезпечення позову є співмірним із предметом позовних вимог.

Апеляційний суд вважає такі висновки помилковими, оскільки районний суд не врахував, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на майнові права» є неспівмірний із предметом позову.

Аналогічних правових висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд і у постановах від 19.06.2019 та від 25.09.2020 у справі № 201/12570/18, від 03.07.2019 у справі №127/220/19, від 07.08.2019 у справі № 372/2583/18, від 08.04.2020 у справі №753/21406/18, від 23.07.2020 у справі № 607/14258/19-ц.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції в частині накладення арешту на майнові права підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майнові права.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не перевірено чи дійсно невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду не береться до уваги, оскільки викладені у позовній заяві та заяві про забезпечення позову обставини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , яка має свої характеристики та місце розташування саме згідно з проектною документацією станом на 2006 рік і Договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 № 131/1-4, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову в майбутньому.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами, а тому посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не встановив факту існування між сторонами спору є безпідставними.

Також, апеляційний суд відмічає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті спору, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду в частині та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2022 року в частині накладення арешту на майнові права на об`єкт незавершеного будівництва: квартиру АДРЕСА_3 , який має такі характеристики згідно з проектною документацією станом на 2006 рік та договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2006 р. № 131/1-4 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В іншій частині залишити ухвалу без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 06 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома