Справа № 374/75/22
Рішення

Іменем України

"13" вересня 2022 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

Серкретар судового засідання Балацька В.В.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, суд, -

В С Т А Н О В И В :

14.04.2022 року на адресу Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу, що становить 30620 (тридцять тисяч шістьсот двадцять) доларів США.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права:

15 березня 2019 року відповідач отримав в борг від нього кошти в сумі 2 (дві тисячі) доларів США під 10 відсотків місячних, про що свідчить письмова розписка відповідача від 15 березня 2019 року.

Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти йому до 15 квітня 2019 року.

Станом на день подачі позовної заяви, відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.

На звернення, з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, чим ухиляється від вирішення спору.

У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Свідченням передачі грошей є письмові розписки від 15 березня 2019 року.

Крім того, за невиконання зобов`язання відповідач зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1 відсотка від суми за кожен день прострочення.

На день звернення з позовною заявою кількість днів прострочення становить 1071 день (2019 рік - 260 днів; 2020 рік - 366 днів; 2021 рік 365 днів; 2022 рік - 80 днів (по 31 березня 2022 року включно)). Таким чином розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 21 420 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять) доларів США (2 000$ х 0,01 х 1071 день).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з розпискою дана позика була передана під 10 відсотків щомісячних.

Таким чином, станом на день звернення з позовом з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування коштами протягом 32 місяців в розмірі 7 200 $ (2000$х0,1х 36 місяців (по березень 2022 року включно))

Відповідно до даних письмових розписок, відповідач по справі зобов`язався повернути йому позику до 4 березня 2020 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. З, 10, 11, 28, 60, 82, 118-120 ЦПК України, - позивач просить задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

14.04.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Ржищівського міського суду Київської області Потапенко А.В., присвоєно справа № 374/75/22, провадження № 2/374/77/22.

21.04.2022 року суддею Ржищівського міського суду Київської області Потапенком А.В. подано заяву про самовідвід.

21.04.2022 року Ржищівським міським судом Київської області винесено ухвалу, на підставі якої заяву про самовідвід судді цього ж суду Потапенка А.В., - задоволено, а справу направлено до канцелярії Ржищівського міського суду Київської області для визначення іншого судді цього ж суду для слухання справи по суті.

21.04.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи була визначена суддя Ржищівського міського суду Київської області Козіна С.М., присвоєно справа № 374/75/22, провадження № 2/374/77/22.

26.04.2022 року суддею Ржищівського міського суду Київської області Козіної С.М. подано заяву про самовідвід.

26.04.2022 року Ржищівським міським судом Київської області винесено ухвалу, на підставі якої заяву про самовідвід судді цього ж суду Козіної С.М., - задоволено, а справу направлено до канцелярії Ржищівського міського суду Київської області для визначення іншого судді цього ж суду для слухання справи по суті.

26.04.2022 року на підставі розпорядження голови Ржищівського міського суду Київської області справа на підставі положень п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України передана для слухання до Кагарлицького районного суду Київської області.

15.06.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 374/75/22, провадження № 2/368/345/22.

26.07.2022 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання на 15 год. 00 хв. 13.09.2022 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 13.09.2022 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Кимївської області надійшла письмова заява клопотання позивача ОСОБА_1 , в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 13.09.2022 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява клопотання відповідача ОСОБА_2 , в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, процесуальні наслідки визнання позову, які передбачені ст. 206 ЦПК України, - йому зрозумілі.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав узхвалює рішення про задоволення позову.

Суд в даному випадку не вбачає, що визнання позову відповідачем ОСОБА_2 суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, - підсудність даної справи Кагарлицькому районному суду було визначено на підставі положень п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України.

Відповідно, враховуючи положення п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи.

Позивачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець місто Кам`янець Подільський Хмельницької області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 17 липня 1995 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець місто Ржищів Київської області, Україна, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 26 лютого 2010 року Ржищівським МВМ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Спір між сторонами виник внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_2 договірних зобов`язань за договором позики, укладеним ним з позивачем по справі, - ОСОБА_1 , за наступних обставин.

15 березня 2019 року відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 2 (дві тисячі) доларів США під 10 відсотків місячних, про що свідчить письмова розписка відповідача від 15 березня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вказані кошти позивачу ОСОБА_1 до 15 квітня 2019 року.

Станом на день подачі позовної заяви, та станом на час винесення рішення відповідач ОСОБА_2 не віддав борг позивачу ОСОБА_1 , чим порушив виконання свого зобов`язання, проте, - позов визнає, - про що свідчить його письтмова заява, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того, за невиконання зобов`язання відповідач зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1 відсотка від суми за кожен день прострочення.

На день звернення з позовною заявою кількість днів прострочення становить 1071 день (2019 рік - 260 днів; 2020 рік - 366 днів; 2021 рік 365 днів; 2022 рік - 80 днів (по 31 березня 2022 року включно)). Таким чином розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 21 420 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять) доларів США (2 000$ х 0,01 х 1071 день).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з розпискою дана позика була передана під 10 відсотків щомісячних.

Таким чином, станом на день звернення з позовом з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування коштами протягом 32 місяців в розмірі 7200 $ (2000$х0,1х 36 місяців (по березень 2022 року включно))

Відповідно до даних письмових розписок, відповідач ОСОБА_2 по справі зобов`язався повернути позику позивачеві ОСОБА_1 до 4 березня 2020 року.

Проте, відповідач ОСОБА_2 в порушення умов договору позики, які зазначені в розписці, кошти позивачеві не повернув, ігноруючи законні вимоги позивача щодо повернення коштів, а тому суд вважає, що законні права та інтереси позивача повинні бути захищені та відновлені судом шляхом винесення судового рішення, з огляду на наступні норми права.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Свідченням передачі грошей є письмова розписка від 15 березня 2019 року, яка написана відповідачем ОСОБА_2 власноручно.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63 цс 13, який є обов`язковим для судів при розгляді даної категорії справ, встановлено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно положень ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з положеннями ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує переданая йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві борг (грошові кошти в тій же самій сумі або речі, визначені родовими ознаками в тій же кількості, такого ж роду та тієї ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановленому договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно з положенням ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Наявність оригіналу розписки у кредитора (та яка міститься в матеріалах справи) свідчить про існування зобов`язання, окрім того, про наявність зобов`язання за боргом позики, на думку суду, - свідчить письмова заява відповідача ОСОБА_2 , в якій він позов визнає, та просить його задовольнити, будучи обізнаним в процесуальних наслідках визнання позову, які передбачені ст. 206 ЦПК України.

Щодо неповрнення боргу в строки, які вказані відповідачем власноручно в його борговій розписці, то суд зазначає, одностороння відмова від виконання зобов`язання в силу ст.. 525 ЦК України не допускається.

Так, дійсно згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Окремо суд в даному випадку наголошує на тій обставині, що відповідачем ОСОБА_2 в борг бралися кошти не в Національній валюті України, - гривні, в а іноземній валюті, - доларах США, та зобов`язувався відповідач повернути кошти в доларах США а не в Національній валюті, а тому в даному випадку кошти слід стягувати в доларах США, - з огляду на наступні норми права.

Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Дійсно, згідно ч. 1 ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Проте, суд вважає за можливе застосувати в даному випадку правову позицію Верховного Суду, яка висловлена в справі № 373/2054/16 ц, провадження № 14 446цс18, постанова від 16 січня 2019 року, а саме:

«Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових згод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства та враховуючи, що Відповідач ОСОБА_2 взяті в позивача ОСОБА_1 в борг кошти до цього часу не повернув, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти в сумі 30620 (тридцять тисяч шістьсот двадцять) доларів США.

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи, та норми права, викорстані судом, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 16, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають договірні відносини що стосуються права власності, зокрема, відносини щодо укладеного договору позики, які врегульовано нормами ЦК України.

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст. 202, ч.ч. 1, 2 ст. 207, ст. 526, 533, ч. 1 ст. 612, ст. 625, ч. 1 ст. 1046 ст. 1047 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення, - шляхом винесення рішення;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 430 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Станом на 13.09.2022 року (на час винесення даного судового рішення) курс долара США по відношенню до гривні за офіційним курсом НБУ становить 36,57 грн.

Ціна позову таким чином становить 30620 * 36,57 = 1119773 (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 40 коп.

Судовий збір, відповідно, становить 1 % від вищевказаної суми, що становить 11197 (одинадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн. 73 коп.

З огляду на вищевказані норми права, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь держави кошти в сумі 11197 (одинадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн. 73 коп. судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 202, ч.ч. 1, 2 ст. 207, ст. 526, 533, ч. 1 ст. 612, ст. 625, ч. 1 ст. 1046 ст. 1047 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст. 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця місто Ржищів Київської області, Україна, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 26 лютого 2010 року Ржищівським МВМ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Кам`янець Подільський Хмельницької області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 17 липня 1995 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , кошти в сумі 30620 (тридцять тисяч шістьсот двадцять) доларів США, - заборгованості за договором позики від 15 березня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця місто Ржищів Київської області, Україна, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 26 лютого 2010 року Ржищівським МВМ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави кошти в сумі 11197 (одинадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн. 73 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Закаблук