Справа № 461/3652/21 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3295/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Жаровського К.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року у справі за поданням головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Львів) Рибчак А.М. про тимчасове обмеження виїзду за межі території України,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Львів) Рибчак А.М. звернувся до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №466/5373/17 виданим 03 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 848938,00 грн. суми за викуп земельної ділянки пл.0,712 га, за адресою: АДРЕСА_2 (теперішня АДРЕСА_3 ) згідно договору суперфіцію від 13 листопада 2010 року, а також 6900,00 грн. за надання правової допомоги, а разом стягнути 855838,00 грн.

В обґрунтування поданого подання посилався на те, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться виконавче провадження 64397592 з виконання виконавчого листа № 466/5373/17 виданого 03 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 848 938,00 грн. суми за викуп земельної ділянки пл.0,712 га, за адресою: АДРЕСА_2 (теперішня АДРЕСА_3 ) згідно договору суперфіцію від 13 листопада 2010 року, а також 6900,00 грн. за надання правової допомоги, а разом стягнути 855838,00 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити у боржника наявне майно, належне йому на праві власності.

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

ОСОБА_2 доходів не одержує, відкритих рахунків у банківських установах не має, кошти по рішенню суду не сплачує.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено про те, що ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , неодноразово перетинав державний кордон України.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, тому державний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року відмовлено в задоволенні поданням головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Львів) Рибчак А.М. про тимчасове обмеження виїзду за межі території України.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення стосується його прав та інтересів, як сторони виконавчого провадження.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що в ході розгляду подання не було здобуто належних доказів, які б свідчили що боржник ОСОБА_2 дійсно свідомо ухиляється від сплати заборгованості та від виконання своїх обов`язків, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність законних підстав для задоволення подання державного виконавця.

Посилається на те, що впродовж останніх двох років з часу прийняття постанови апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 461/7429/18, боржник ОСОБА_2 , відверто ігнорує закони України та рішення судів, вільно без обмежень відвідує Німеччину, отримуючи доходи від будівельного бізнесу в Україні.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким подання задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Жаровського К.К. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду подання не здобуто належних доказів, які б свідчили про те, що боржник дійсно свідомо ухиляється від сплати заборгованості та від виконання своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання («Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес («Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у контексті змісту права на справедливий суд також зауважив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 вказаного закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язки боржника, а саме: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями ст.441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, непереборної сили, події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець застосовував заходи для виконання рішення суду, однак заборгованість не погашена і боржником не вчиняється жодних дій для її погашення, після чого державний виконавець звернувся до суду з відповідним поданням.

08 лютого 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рибчак А.М. постановою відкрито виконавче провадження ВП № 64397592 з виконання виконавчого листа № 466/5373/17 виданий 03 лютого 2021 року Шевченківським районним судом м. Львова, за яким божником є ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 березня 2021 року на все майно, що належить божнику ОСОБА_2 накладено арешт.

Постановою від 14 квітня 2021 року державним виконавцем описано та накладено арешт на майно: господарське приміщення XLVI, заг.пл. 8,7 м. кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01.

Державним виконавцем також було здійснено запити про надання інформації щодо боржника до Пенсійного фонду України, Державної прикордонної служби України, Міністерства внутрішніх справ

З відповіді на запит №97899748 від 03.03.2021 року до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону вбачається, що ОСОБА_3 здійснював перетин державного кордону.

Факт виїзду за межі України підтверджує наявність коштів у боржника, та у матеріалах справи відсутні відомості про те, що характер поїздки передбачав працевлаштування боржника.

Отже, боржник маючи необхідні кошти та можливість, хоч частково виконати своє зобов`язання, цього не вчинив, а кошти використав на свої власні потреби.

Ця обставина розцінюється колегією суддів, не інакше як ухилення від погашення існуючої заборгованості.

Зовнішня сторона ухилення може виражатись не тільки дією а й бездіяльністю , яка вбачається в ігноруванні боржником вимог державного виконавця. Відсутність коштів та роботи, наявність інших зобов`язань не є незалежними від нього об`єктивними обставинами, які перешкоджають виконувати рішення суду.

Водночас матеріали справи не містять належних доказів того, що божник вчиняв будь-які дії щодо виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. При цьому відсутні також докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду повністю або частково або наявності непереборної сили, що унеможливлює виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наведені вище обставини свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду, а відтак і про обґрунтованість подання державного виконавця про тимчасове обмеження божника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та прийняття нового судового рішення про задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року скасувати.

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 466/5373/17, виданого 03 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 848 938 гривень суми за викуп земельної ділянки пл. 0,712 га, за адресою: АДРЕСА_2 (теперішня АДРЕСА_3 ) згідно договору суперфіцію від 13 листопада 2010 року, а також 6900 гривень за надання правової допомоги, а разом стягнути 855838 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.