№ 201/2707/21
провадження 2з/201/142/2022
У Х В А Л А

07 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання позивача про забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і Правобережна окружна прокуратура м. Дніпра про визначення розміру заборгованості по аліментам та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітньої дитини і витрат,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 16 березня 2021 року звернулася до суду з до відповідача ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості по аліментам та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітньої дитини і витрат. Ухвалою судді від 05 листопада 2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження і відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений розгляд справи в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

30 травня 2022 року стороною позивача до суду подано заяву, клопотання, в якому ставиться питання розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 червня 2022 року вказане клопотання було задоволене. Позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися, по справі призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, виносилися ухвали.

Позивачка звернулася до суду з клопотанням про витребування, забезпечення доказів, в якому ставилося питання про витребування: 1) від Центрального органу Російської федерації Міністерство юстиції Російської федерації інформацію та документи щодо нарахованих та сплачених щомісячних сум заробітної плати, грошових компенсацій, відпусток та інш. виплат громадянину України ОСОБА_2 в період з 20 липня 2017 року по 12 вересня 2019 року, 2) від Центрального органу Федеративної республіки Німеччини Міністерства міграціїї Тюрінгії інформацію та документи щодо факту існування трудових відносин громадянина України ОСОБА_2 з німецьким підприємством ОСОБА_3 , а також інформацію та документи щодо нарахованих та сплачених щомісячних сум заробітної плати, грошових компенсацій, відпусток та інш. виплат громадянину України ОСОБА_2 в період з листопада 2019 року по квітень 2021 року, який ( ОСОБА_2 ) займає/займав посаду керівника насінневого бізнесу Польщі та України на німецькому підприємстві Петкус Текнолоджи, що, на думку цього позивача стосуються розгляду цієї цивільної справи і потрібно для доказу позовних вимог, розгляду справи, оскільки отримати їх (вказані документи) позивач або його представник не можуть.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ст. 118 ЦПК України заява про витребування, забезпечення доказів розглядається протягом п`яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов`язковою.

З`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та заяви про витребування доказів, суд вважає необхідним в задоволенні клопотання відмовити, оскільки законом не передбачено право чи обов`язок суду збирати і надавати в справу докази на підтвердження позиції чи вимогу будь-якої сторони, частина витребуваних документів матеріалах справи вже є (наданих при подачі позову /копії рішень та ухвал, листування, паспорту, постанов, квитанції та інш./ і вже витребуваних судом), не зазначено в законі і можливість забезпечення та витребування доказів саме для проведення певних процесуальних дій, також у заяві не зазначено обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами та з якою метою потрібно їх забезпечити (не ставиться питання про надання первинних бухгалтерських документів /тобто оригіналів - ?/, а з чим звіряти копії, а потім належним чином завірених /тобто копії ?/), а тому з урахуванням вище викладених обставин не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах свого клопотання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. Не вказано також для чого потрібно в такому порядку витребувати вказані документи (тільки огляд, чи і долучення, дослідження чи інш. /для чого?/), невідомо кому потрібно ці матеріали можливо для проведення експертизи, наступного витребовування доказів, але клопотання таке не заявлене (та в якому вигляді потрібно витребовувати інформацію /для чого саме в такому вигляді/), про що вони будуть свідчити.

Вирішення питань заявленого клопотання можливе і без окремого забезпечення доказів шляхом дослідження матеріалів справи в передбаченому законом порядку (надання самою позивачкою і інш.).

Судом в цьому складі справа ще не розглядається по суті, пояснення сторони не давали, матеріали справи не досліджені, перевірка доказів не проведена, клопотання розглянуто не всі, інших доказів на підтримку клопотання не надано.

Суду до цього клопотання не надано докази того, що вказаний позивач або його представник зверталися до вказаних осіб (відповідачів, центральних установ, архіву та інш.) стосовно надання названих матеріалів чи документів, немає доказів того, що їм було відмовлено в цьому або неможливо надання вказаних в клопотанні доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, вирішення питання про забезпечення, витребування доказів з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що право позивача на таке клопотання є, але заява не грунтуєтьтся на вимогах закону, буде порушувати інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає не можливим задоволення клопотання в такому вигляді про забезпечення, витребування доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 116-118, 182, 200, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_4 про забезпечення, витребування доказів шляхом витребування: 1) від Центрального органу Російської федерації Міністерство юстиції Російської федерації інформацію та документи щодо нарахованих та сплачених щомісячних сум заробітної плати, грошових компенсацій, відпусток та інш. виплат громадянину України ОСОБА_2 в період з 20 липня 2017 року по 12 вересня 2019 року, 2) від Центрального органу Федеративної республіки Німеччини Міністерства міграціїї Тюрінгії інформацію та документи щодо факту існування трудових відносин громадянина України ОСОБА_2 з німецьким підприємством ОСОБА_3 , а також інформацію та документи щодо нарахованих та сплачених щомісячних сум заробітної плати, грошових компенсацій, відпусток та інш. виплат громадянину України ОСОБА_2 в період з листопада 2019 року по квітень 2021 року, який ( ОСОБА_2 ) займає/займав посаду керівника насінневого бізнесу Польщі та України на німецькому підприємстві Петкус Текнолоджи - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 07 жовтня 2022 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -