Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/306/22
Провадження № 2/273/184/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Васильчук О. В. , при секретарі судових засідань Муравській М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право його власності на будинок підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 19 червня 1984 року. Відповідачка по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його невісткою. 25 березня 2014 року відповідачка зареєструвала шлюб із його сином ОСОБА_3 , після чого її місце проживання було зареєстровано в будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Баранівського районного суду від 17 січня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та його сином - ОСОБА_3 - розірвано. Відповідачка зареєстрована в належному йому будинку з 29.04.2014 року по теперішній час, однак, фактично відповідачка в будинку не проживає з 21.09.2019 року, а проживає в м. Житомир, однак точне місце її проживання позивачу невідомо .

Відповідач не проживає в будинку, не сплачує комунальні платежі, в отриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має взагалі, будинком не цікавиться, ніяких грошових та матеріальних вкладень, ремонту домогосподарства, благоустрій, не здійснювала.

Будь-яких усних чи письмових домовленостей з відповідачкою стосовно її проживання у будинку не існує. Реєстрація відповідачки в будинку перешкоджає позивачу здійсненню права як власника на володіння, користування та розпорядження майном, а також створює певні незручності матеріального характеру в частині оплати за комунальні послуги та оформлення субсидії. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідачка не бажає. З ним та членами родини не спілкується, на телефонні дзвінки не відповідає.

Ухвалою судді Баранівського районного суду від 14.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті з повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу - наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 20-21 ).

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Просив долучити до матеріалів справи акт від 25.10.2022 року про встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.06.1984 року, який зареєстровано в Новоград-Волинському БТІ 13.07.1984 року (а.с. 10 11 ).

Згідно копії Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 120 від 24.01.2022 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 27.05.1986 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 17.11.2004 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.04.2014 року ( а.с. 17 ).

Згідно копії рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 17.01.2022 року шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розірвано ( а.с. 14 16).

Згідно копії будинкової книги відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 29.04.2014 року ( а.с. 12 13 ).

Відповідно до акту встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації від 25.10.2022 року, підтверджується факт не проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 2019 року (а.с.29).

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважної причини за адресою реєстрації місця проживання відсутня понад один рік.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно зі статтею 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Нормою, закріпленою в ч.1 ст.405 ЦК України, визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим, їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що судом не встановлено вчинення перешкод відповідачу в користуванні будинком, а також, те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації її постійного проживання досить тривалий час без поважних причин (протилежного судом не встановлено), домовленості про збереження права користування житлом між власником та відповідачкою не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком.

Виходячи з норм, закріплених в ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч.2 ст. 80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволено, а тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 992 грн. 40 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47, 55 Конституції України, ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 317. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст.4, 12, 13,16, 78, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) .

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. В. Васильчук