Провадження № 22-ц/812/856/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 жовтня 2022 року м. Миколаїв

справа № 473/1426/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2

на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 07 липня 2022 року під головуванням судді Ротар М.М., в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді різниці між дійсною вартістю відновлювального ремонту 73250 грн 78 коп. та сумою страхового відшкодування, яке виплатив страховик з урахуванням проценту зносу 33600 грн та моральної шкоди в розмірі 10000 грн в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 вересня 2021 року. Також просив стягнути судові витрати в розмірі 1984 грн 80 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 2600 грн, на відшкодування моральної шкоди 5000 грн та 561,2 грн судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

20 червня 2022 року на адресу суду першої інстанції від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Стрезєва А.І. надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5850 грн.

Клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до вимог процесуального закону представником відповідача було заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5850 грн. Фактично витрати відповідача на професійну правничу допомогу по даній справі становлять 5850 грн., що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги та відповідним актом прийому передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги. Оскільки, позов було задоволено частково, просить стягнути ці витрати з позивача.

Додатковим рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Стрезєва А.І. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті за професійну правничу допомогу в сумі 4972 грн 50 коп.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представником відповідача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, зазначених в актах; з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який підтверджується кількістю та обсягом підготованих заяв по суті та з процесуальних питань, змістом цих документів, які містять аналіз обставин справи та чинного законодавства; з ціною позову та значенням для позивача справи щодо захисту його цивільних прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 посилаючись на незаконність додаткового рішення суду першої інстанції, просила додаткове судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в заяві.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя ухвалюючи додаткове рішення порушила норму процесуального права, частину 3 статті 270 ЦПК України, розглянула справу неповноважним складом суду. Також, згідно інформації з офіційного сайту Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, дата реєстрації справи зазначена 20 червня 2022 року, а розподілена на суддю 28 червня 2022 року. Отже, датою подачі заяви адвокатом Стрезєвим А.І. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу є 28 червня 2022 року, що було пропуском встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України строку протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а саме 13 червня 2022 року.

Узагальнені доводи інших учасників

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідача до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Так, судом встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 2600 грн, на відшкодування моральної шкоди 5000 грн та 561,2 грн судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

20 червня 2022 року відповідач через свого представника адвоката Стрезєва А.І. звернувся з клопотанням про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5850 грн( а.с.79-80)

Статтею 133 ЦПК України перелічені види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 141 ЦПК України передбачений порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У частині першій статті 264 ЦПК України перелічені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, у тому числі і щодо розподілу між сторонами судових витрат (пункт 6).

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Судом встановлено, що 31 травня 2022 року між ОСОБА_3 (клієнт) та адвокатом Стрезєвим А.І. (адвокат) укладено договір №10 про надання правової допомоги (далі - договір), згідно з пунктом 1 умов якого адвокат зобов`язався надавати клієнту за плату правову допомогу (консультаційні та юридичні послуги), захист та представництво інтересів клієнта в усіх органах, установах та організаціях, в загальних, адміністративних та господарських судах всіх інстанцій, а клієнт зобов`язався сплатити виконавцеві гонорар в обсязі та в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно з пунктом 4 цього договору гонорар визначено сторонами у фіксованій сумі, що складає 5 850 грн. Розмір гонорару не залежить від досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Факт наданих послуг та виникнення обов`язку щодо оплати їх вартості підтверджується актом наданих послуг. Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура (а.с.82-84).

Надання правничої допомоги ОСОБА_3 адвокатом Стрезєвим А.І. у межах цивільної справи № 473/618/22 підтверджується також ордером № ВН1143492 від 31 травня 2022 року (а.с.81).

Разом із клопотанням про стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача надав суду акт виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом у цій справі, зазначивши, що роботи виконані на суму 5850 грн з урахуванням: вивчення наявних письмових документів та доказів, якими клієнт обґрунтовує свої права; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини по факту завдання майнової шкоди та порядку їх відшкодування; вивчення судової практики (позицій ВС) в аналогічних справах; обрання найбільш доцільного та ефективного способу захисту прав клієнта, спрямованого на захист його прав; формування загальної правової позиції; консультування клієнта з даного приводу; узгодження з клієнтом оптимального способу захисту його прав та обов`язків (9 годин); складання відзиву на позов та необхідних заяв/клопотань (9 годин) та участь у судових засіданнях при розгляді справи (1 засідання,1 година) (а.с.85).

Заперечуючи щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та оскаржуючи додаткове рішення про стягнення цих витрат, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилалася на процесуальні порушення, які на її думку були допущені судом першої інстанції. Зокрема, ухвалення додаткового рішення іншим суддею, що на думку представника апелянта свідчить про ухвалення додаткового рішення не повноважним складом суду.

Колегія судів відхиляє вказані доводи з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 182/4722/15-ц, провадження № 61-3118св18, від 23 жовтня 2019 року справа № 686/10844/16-ц, провадження № 61-29140св18, від 12 лютого 2020 року справа № 757/24274/15 провадження № 61-19696св18 зазначено, що зміст статті 270 ЦПК України не встановлює обов`язок ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат виключно тим складом суду, що ухвалив рішення. «Верховний Суд виходить з того, що стаття 270 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що вказівка "суд, що ухвалив рішення" це суд тієї інстанції (першої, апеляційної чи касаційної), що ухвалював це судове рішення та який, як у цій справі, не вирішив питання про судові витрати, оскільки ці витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги є такими, що понесені у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Таким чином, законодавством України передбачений спеціальний механізм компенсації учаснику цивільної справи витрат, пов`язаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги. Такі вимоги не можуть бути предметом розгляду в окремому цивільному провадженні, а отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що заявник має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах, не відповідає вимогам цивільного процесуального закону та ефективному доступу до суду. Верховний Суд зазначає, що відсутність складу колегії суддів, що ухвалювали у цій справі судове рішення, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення» (справа № 757/24274/15).

Як вбачається з матеріалів даної справи, основне рішення ухвалене Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 13 червня 2022 року під головуванням судді Старжинської О.Є.

Додаткове рішення ухвалене тим же міськрайонним судом під головуванням судді Ротар М.М.

З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями видно, що заява про ухвалення додаткового рішення розподілена судді Ротар М.М. у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 була виключена з розподілу через хворобу.

Отже, при розгляді оскаржуваного додаткового рішення судом не порушено вимоги статті 270 ЦПК України щодо визначення складу суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача пропустив п`ятиденний строк для подачі заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, передбачений частиною 8 статті 141 ЦПК України, оскільки датою подачі такої заяви, на думку апелянта, слід вважати дату проведеного авторозподілу цієї заяви 28 червня 2022 року, є наслідком помилкового тлумачення положень глави 6 ЦПК України.

Так, згідно статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до положень частини 3, 6 статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно з протоколом судового засідання від 13 червня 2022 року, до закінчення судових дебатів представник відповідача Стрезєв А.І. заявив клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, а відповідні докази зобов`язався надати у строк, передбачений законом.

Як видно з паперової копії клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення, яка роздрукована, документ сформований у системі "Електронний суд" 17 червня 2022 року.

Вказане клопотання зареєстровано в суді 20 червня 2022 року.

Отже сформувавши клопотання про ухвалення додаткового рішення у системі "Електронний суд" 17 червня 2022 року, яке зареєстроване в суді у понеділок 20 червня 2022 року, заявник дотримався п`ятиденного строку, передбаченого частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Інших заперечень щодо ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому додаткове рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіТ.Б.Кушнірова Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2022 року.