Справа № 523/1901/22
Провадження №2/523/2763/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що квартира належить ій на праві приватної вланості, ОСОБА_2 є її племінником, який був зареєстрований на період його навчання, але більше 8 років він у квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачсує, участі в утриманні житла не бере, про місце його перебування позивачці невідомо, тому вирішити питання у добровільному порядку неможливо. Наявність реєстрації відповідача у квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивача щодо розпорядження та користування майном на свій розсуд.

Після надходження цивільної справи суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

9 лютого 2022 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка та відповідач у засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заяви представника позивачки ОСОБА_3 та самої позивачки про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та розгляд справи без його участі.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 21.08.2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

5 серпня 2014 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 і змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до відомостей №М3-19677-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 27 січня 2022 р. вбачається, що у квартирі, крім позивачки, також зареєстровані: з 14.01.2005 року - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.02.2003 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.04.2017 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.03.2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Факт не проживання відповідача на спірній житловій площі більше шести місяців без поважних на те причин підтверджується актом про не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації від 4 лютого 2022 р., складеним сусідами ОСОБА_9 (кв.23), ОСОБА_10 (кв.25), ОСОБА_11 (кв.31), підписи яких завірені генеральним директором ТОВ «КК «Суворовський» Поповичем В.А., згідно якого відповідач ОСОБА_2 з квітня 2014 року не проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

Визнавши позов відповідач також підтвердив факт свого непроживання в квартирі позивачки.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст.321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За нормою ст.319 ЦК власник володіє,користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з нормами ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначено в ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Крім того, норма ст. 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи встановлені обставини, непроживання ОСОБА_2 в квартирі позивачки більше 8 років без поважних причин, належні йому речі в квартирі відсутні, тому позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,89, 258-259, 263-265, 273,279, 354,355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 28 вересня 2022 року.

Суддя