КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року місто Київ.

Справа 359/7638/13-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8918/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року (у складі судді Вознюка С.М., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку будинку по АДРЕСА_1 . На день смерті батько проживав та був зареєстрований в спадковому будинку. Цей будинок він отримав у спадок від своєї покійної матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_5 батько спадщину фактично прийняв, від неї не відмовлявся, але спадщину за життя не оформив. На день смерті ОСОБА_5 він перебував у місцях позбавлення волі і повернувся в кінці листопада 2000 року та почав проживати в спадковому будинку.

В спадковому будинку позивач проживав на день смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Після смерті останнього він спадщину прийняв.

В 2010 році рідний брат батька ОСОБА_3 в нотаріальній конторі отримав право власності на весь спадковий будинок. Позивач в спадковому будинку проживає з самого дитинства. Від спадщини він не відмовлявся та на момент відкриття спадщини постійно проживав з спадкодавцем по АДРЕСА_1 , а тому вважається таким, що спадщину прийняв. На підставі викладеного позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано недійсним в Ѕ частці свідоцтво про право на спадщину за законом, серія ВМХ № 621171 видане 26 серпня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 Бориспільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, що складається з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_6 в інтересах особи, яка не брала участь у справі - ОСОБА_1 , згідно поштової відмітки 06 липня 2022 року направила безпосередньо на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування - відмовити в повному обсязі.

В скарзі вказує на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим. Зазначає, що позивач при зверненні до суду з позовом приховав факти того, що на момент розгляду судової справи №359/ 7638/ 13-ц на праві приватної власності вищевказаний житловий будинок належав ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3844495 від 23 травня 2013 року.

Оскілки ОСОБА_1 була власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 23 травня 2013 року, тобто на момент розгляду справи, то судом слід було встановити кому на праві приватної власності на момент розгляду справи належав вищевказаний житловий будинок.

Вказує на те, що судом не було встановлено, чи ОСОБА_4 , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. В матеріалах справи відсутні достатні і допустимі докази, того, що ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2 ,), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті своєї матері ОСОБА_5 12.06.2000 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Тим паче, на момент смерті ОСОБА_5 судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у місцях позбавлення волі і повернувся в кінці листопада 2000 року. Зазначені обставини нічим не підтверджуються.

Посилається на правову позицію Верховного суду вд 28 квітня 2021 року в спрві №204/2707/19 (провадження №61-15380св20) та зазначає, що довідка з Державної митної служби (вих. №3774 від 25.09.2013) підтверджує тільки факт того, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному документі відсутня інформацію з якого числа ОСОБА_4 був зареєстрований та не додані підтверджуючі документи, які б підтверджували вищезазначене твердження.

03 жовтня 2022 року від ОСОБА_7 надійшли пояснення, в яких він зазначає, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а підстав для його скасування немає.

В судовому засіданні представник скаржника просила задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 - особи, яка не брала участі у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки.

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків".

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Тобто, у разі подання апеляційної скарги особа, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Спадкування - це перехід майнових і окремих особистих немайнових прав та обов`язків спадкодавця до його спадкоємців. Сукупність цих прав та обов`язків і є спадщиною.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України виділяється два види спадкування: спадкування за заповітом та спадкування за законом.

Суд першої інстанції вирішив дві позовних вимоги:

про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом;

визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування.

Оскаржуючи рішення в повному обсязі, ОСОБА_1 посилається на те, що на час подачі позову в липні 2013 року, право власності на будинок, на який суд визнав право власності вже належало їй з травня 2013 року.

Тобто, враховуючи зміст позовних вимог та ухвалене судом рішення, колегія суддів встановила, що задовольняючи позов, про скасування свідоцтва про право на спадщину, яке було видане 26 серпня 2010 року, суд першої інстанції жодним чином не вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , яка не відноситься до кола спадкоємців, між якими виник спір, щодо спадщини, а також остання взагалі не мала ніякого відношення до спадкового майна на час видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадкування за законом.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 362 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження в частині оскарження рішення суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину необхідно закрити.

Стосовно вирішення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частину будинку АДРЕСА_1 , колегія суддів встановила, що таким рішенням вирішено питання про права та обов`яки ОСОБА_1 , яка як на час подачі позову в липні 2013 року так і на час ухвалення рішення вже була власником вищенаведеного будинку.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на Ѕ частку житлового будинку не відповідає вимогам вищезазначеної норми.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, після смерті матері ОСОБА_5 . ОСОБА_4 не звертався до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак прийняв її у спосіб вступу в управління та володіння спадковим майном. У своїх письмових поясненнях відповідач підтвердив той факт, що його брат ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно прийняв спадщину після смерті їхньої матері ОСОБА_5 , оскільки постійно проживав у спадковому будинку, однак не отримав свідоцтво на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 , так як на час оформлення спадщини помер.

Родинні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтверджується копією актового запису про народження № 527 від 19.12.1966 року ОСОБА_4 та повний витяг з ДРЦСГ щодо актового запису про народження ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) де матір`ю зазначена ОСОБА_5 ; копією актового запису про шлюб № 54 від 10.03.1966 року на ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та повний витяг з ДРЦСГ щодо актового запису про шлюб (XX № 999638 - 99939); копію актового запису про шлюб № 09 від 23.02.1969 року складеного виконавчим комітетом Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області на ОСОБА_11 та ОСОБА_5 та повний витяг з ДРЦСГ щодо актового запису про шлюб (XX № 999642 - 99943); копією актового запису про шлюб № 05 від 09.01.1985 року на ОСОБА_13 та ОСОБА_5 та повний витяг з ДРЦСГ щодо актового запису про шлюб (XX № 999640 - 99941). (а.с. 63-77)

Крім того, ОСОБА_3 також визнав той факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно являється сином їхньої матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Різні прізвища в них через те, що їх мати неодноразово виходила заміж і змінювала своє прізвище, однак документи не збереглися.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВМХ № 621171 від 26 серпня 2010 року спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 . Спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

З заяви про прийняття спадщини, яку ОСОБА_3 подавав нотаріусу встановлено, що останній не повідомив нотаріуса про наявність іншого спадкоємця, зазначивши , що окрім нього інші спадкоємці, які мають право на спадщину відсутні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи на час подання позову, - липень 2013 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 вже належав не ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 . Це підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23. 05.2013 року, де зазначено, що власником вказаного житлового будинку є ОСОБА_1 , а також свідоцтвом приватного нотаріуса Бориспільского міського нотаріального округу Київської область Дідоком В.В., де зазначено, що відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції 21 травня 2013 року ОСОБА_15 посвідчує, що гр.. ОСОБА_1 належить право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

З огляду на те, що спадкове майно на час подачі позову вже вибуло із власності спадкоємця, перерозподілити спадщину з яким просив позивач, останній має право вимагати грошову компенсацію від відповідача, який повністю визнав, що він отримав свідоцтво про право на спадщину, не повідомивши нотаріуса про існування іншого спадкоємця.

При цьому слід враховувати, що ОСОБА_1 , відповідно до вищенаведеного свідоцтва про право власності, набула його внаслідок реалізації майна на прилюдних торгах на підставі акта про їх проведення в порядку ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" .

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення суду є прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

З огляду на те, що ОСОБА_1 на час подачі позову вже була власником будинку, право власності на частину якого визнав суд за позивачем, останній обрав не належний спосіб захисту порушеного права, не залучив до розгляду справи власника, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, та керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині визнання права власності на частину будинку за позивачем підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Представником ОСОБА_1 до судових дебатів було заявлено про наміри подати після ухвалення рішення докази на підтвердження судових витрат, які понесла ОСОБА_1 в результаті розгляду даної справи, а тому вказане питання буде вирішено судом в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, - закрити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на Ѕ частку житлового будинку, - скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2022 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик