Справа № 463/2295/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/3053/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Т.І. Приколоти, Р.В. Савуляка

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

01 березня 2021 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся з позовом до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, в якому просив: визнати незаконним застосування Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького заходу негативного впливу до нього у формі звільнення з роботи 04 лютого 2021 року; зобов`язати Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького скасувати наказ № 8кз/тр від 25 січня 2021 року та поновити його на роботі; зобов`язати Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького виплатити йому моральну компенсацію у розмірі 100 000 гривень.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що почав працювати в ЛНМУ імені Данила Галицького з 7 вересня 2009 року на посаді техніка відділу гуманітарної освіти та виховання, на яку був призначений наказом № 381кп від 7 вересня 2009 року. 04 лютого 2021 року його було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строкового трудового договору. Своє звільнення вважає незаконним, таким, що вчинено з підробленням документів та з мотивів помсти.

Зокрема, незаконність звільнення на його думку, в першу чергу полягає у невідповідності наказу займаній ним посаді. Так, підставою для звільнення у трудовій книжці зазначено наказ № 8кз/тр від 25 січня 2021 року, наданий йому на ознайомлення 26 січня 2021 року. Даний наказ стверджує про звільнення його з посади «завідувача відділу (автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки)». На посаду «завідувача відділу бібліотеки (автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки)» його було переведено наказом № 25-к від 24 січня 2019 року. Наказом від 13 вересня 2019 року його було звільнено з посади «завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки», на цю ж посаду на виконання рішення суду від 29 вересня 2020 року у справі № 463/9055/19 його поновлено на роботі наказом № 205к/тр від 30 вересня 2020 року. Вказує, що наказі про звільнення відповідачем - ЛНМУ імені Данила Галицького невірно вказано його посаду, оскільки Головне управління Держпраці у Львівській області у своїй відповіді від 5 лютого 2021 року № 1738/4/14-02 вказало, що зміст наказу університету від 24 січня 2019 року № 25-к не відповідає вимогам Класифікатора професій, в частині формування назви професій. Також даний висновок актуальний на його думку і для оскаржуваного наказу про звільнення, оскільки в такому повторно неправильно використані дужки у назві посади. Окрім цього, у наказі про звільнення його посада вказана без зазначення структурного підрозділу ЛНМУ імені Данила Галицького відповідно до визначеної штатним розписом структури. Відтак, зазначена у наказі про звільнення посада не відповідає посаді, на якій він працював після поновлення його на роботі наказом № 205к/тр від 30 вересня 2020 року на виконання рішення суду. Окрім того, 02 квітня 2019 року йому було надано для ознайомлення посадову інструкцію на посаду «завідувача відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення», а директором бібліотеки затверджено графік роботи відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення на квітень 2019 року, у якому числились як він, так і інші працівники. Відтак в документах щодо нього вказано три різні посади.

Також вважає своє звільнення незаконним з огляду на відсутність в укладеному трудовому договорі умови строковості. Зазначає, що у трудовій книжці, як і у відповідному наказі про звільнення підставою звільнення зазначено п. 2 ст. 36 КЗпП України - у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, однак наказ про звільнення не містить підтвердження укладення з ним строкового трудового договору чи посилання на документ, яким визначений строковий характер такого. Так, наказом № 381кп від 07 вересня 2009 року він був прийнятий на посаду техніка відділу гуманітарної освіти та виховання за безстроковим трудовим договором. Усі кадрові накази з 2009 року по 2018 рік включно, що стосувались його праці, не містили строкового характеру трудових відносин. Наказом № 25-к від 24 січня 2019 року було постановлено перевести його з однієї посади на іншу на строк з 1 лютого 2019 року по 1 лютого 2021 року. Даний наказ про переведення, встановлюючи тимчасове переведення працівника на іншу роботу, передбачене статтею 33 КЗпП України - не містить умови строкового трудового договору, що підтверджується висновком ГУ Держпраці у Львівській області у відповіді від 5 лютого 2021 року № 1738/4/14-02. В наказі № 205к/тр від 30 вересня 2020 року про поновлення його на роботі вказано, що такий створений «на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року у справі №463/9055/19» та таким було постановлено поновити його «з 16 вересня 2019 року по 1 лютого 2021 року за строковим трудовим договором», однак вказане рішення суду не містить вказівок чи рішень щодо строкового трудового договору, скасовує наказ про звільнення та зобов`язує поновити його на роботі з дня звільнення 16 вересня 2019 року. Відтак поновлення наказом № 205к/тр від 30 вересня 2020 року на умовах строкового трудового договору не відповідає наказу № 25-к від 24 січня 2019 року про переведення та рішенню суду від 29 вересня 2020 року у справі №463/9055/19 та є невиконанням такого.

Крім того, не погоджуючись з погіршенням наказом № 205к/тр від 30 вересня 2020 року умов трудового договору, укладеного у 2009 році у зв`язку зі зміною безстрокової умови на строкову він звернувся з заявою № 348 від 6 листопада 2020 року до ЛНМУ імені Данила Галицького з проханням виконати рішення суду та поновити його на тих умовах, які існували до звільнення, внести виправлення в наказ про поновлення, а також притягнути до відповідальності помічника ректора з кадрових питань ОСОБА_2 , який відповідно до Положення про відділ кадрів та посадової інструкції керує відділом кадрів та відповідає за його діяльність. Цю ж заяву ним було надіслано 06 листопада 2020 року до МОЗ України, проте відповідь від останнього на таку станом на 27 лютого 2021 року ним отримано не було. ЛНМУ імені Данила Галицького на вказану заяву надав відповідь № 01-14/615 від 3 грудня 2020 року за підписом ректора ОСОБА_3 , у якій стверджується, що вже на час звільнення 16 вересня 2019 року він працював на умовах строкового трудового договору, підставою умови строкового трудового договору вказується його заява про переведення від 24 січня 2019 року. Вказане суперечить ст. 23 КЗпП України, відповідно до якої трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, оскільки його заява про переведення від 24 січня 2019 року не містить як періоду переведення так і погодження зміни безстрокового трудового договору на строковий.

Зазначає, що маючи в розпорядженні оригінал та єдиний примірних його заяви, яка має знаходитись в його особовій справі, невідомі особи після подання ним її до відділу кадрів внесли до неї запис «до 1 лютого 2021 року» та символ, подібний на літеру «Z». Вказане підтверджується копією заяви, що містить внесені сторонніми особами зміни до його тексту заяви, а також фотографією його заяви у редакції, поданій ним (до змін сторонніми особами), яка погоджена керівником підрозділу та економічним відділом («ЕВ»), оригінал якої додається до позовної заяви. Відтак, підроблена заява про переведення від 24 січня 2019 року була використана для внесення завідомо недостовірних відомостей у наказ № 205к/тр від 30 вересня 2020 року про поновлення за строковим трудовим договором.

Також вважає, що відсутні законні підстави для тлумачення укладеного трудового договору як строкового, оскільки законодавством розмежовуються правочини укладення та зміни трудового договору. Зазначає, що наказом № 25-к від 24 січня 2019 року про переведення трудовий договір не укладався, а змінювався існуючий, а відтак строковий договір на підставі цього наказу не міг бути укладеним. Вказане стосується також і наказу № 205к/тр від 30 вересня 2020 року про поновлення, оскільки суд постановив визнати звільнення незаконним та поновити його на умовах існуючого до звільнення трудового договору. Проте, роботодавцем всупереч законодавству було встановлено у наказі № 205к/тр від 30 вересня 2020 року строкову умову трудового договору. Можливість зміни укладеного безстрокового трудового договору на строковий Кодексом законів про працю України не передбачена та така зміна суперечить ст. 23 КЗпП України. Як заява про переведення, так і наказ про переведення не укладають трудовий договір, не містять згоди на укладення строкового трудового договору та підстав, на яких трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, відтак наявні документи вказують на відсутність правових підстав для тлумачення укладеного трудового договору у 2009 році як строкового, а отже і відсутність законних підстав для звільнення його у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Крім того, звертає увагу на порушення процедури звільнення. Зазначає, що відповідно до наказу про звільнення таке було заплановане на 1 лютого 2021 року. Однак, всупереч ст.ст. 47, 116 КЗпП України у визначений наказом день трудова книжка йому видана не була, повідомлення про належні йому суми не вчинено, розрахунок не проведено та він продовжував працювати. Відтак, згідно зі статтею 39-1 КЗпП України дія строкового трудового договору мала б вважатись продовженою на невизначений строк. Відділ кадрів та бухгалтерія, як уповноважені на виконання наказу № 8кз/тр від 25 січня 2021 року про звільнення та діючи від імені ЛНМУ імені Данила Галицького - не забезпечили звільнення, а отже не вимагали припинення незаконно встановленого в односторонньому порядку строкової умови. Проте, без будь-яких правових підстав, всупереч законним процедурам, трудова книжка була видана йому 4 лютого 2021 року, при видачі такої працівники відділу кадрів звинуватили його у неприбутті 01 лютого 2021 року для отримання трудової книжки всупереч надісланому запрошенню. Вказане запрошення було отримано ним вже після отримання трудової книжки поштовим відправленням з якого вбачається, що таке складено того ж дня, 01 лютого 2021 року, та здане на пошту 02 лютого 2021 року о 17.00 год., тобто таке було надіслано у спосіб, який об`єктивно унеможливлював його вчасне отримання. При видачі трудової книжки йому було запропоновано підписати книгу обліку руху трудових книжок, при цьому запис у такій за номером 2744 вже містив його підпис про отримання трудової книжки 16 вересня 2019 року, що вказує на порушення обліку трудових книжок, а саме - відсутність запису про отримання трудової книжки після поновлення 1 жовтня 2020 року. Також йому було запропоновано підписати дві особові картки за формою П-2 з однаковим номером НОМЕР_1 . Затверджена форма П-2 особової картки передбачає необхідність підпису цієї картки працівником, однак одна з двох наданих особових карток була виготовлена шляхом копіювання лицьової сторони, що містила його підпис, який він не вчиняв, відтак це на його думку є підробленням документу.

Також вказує, що до нього було повторно застосовано, як викривача, захід негативного впливу у формі звільнення у зв`язку з виявленням ним невідповідності документації відділу вимогам законодавства, а також його зверненнями про корупційні та пов`язані з корупцією правопорушення, що на його думку призвело до порушення його трудових прав та дискримінації. За таких умов вважає, що підроблення документів - заяви та наказу про поновлення для нового звільнення зразу після визнання незаконним попереднього звільнення є свідченням причинно-наслідкового зв`язку між цими звільненнями та їх причиною - численними повідомленнями ним про можливі факти корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, лише частина з яких усунута.

Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди вказує, що йому було завдано значної моральної шкоди звільненням та діями, які передували такому, що полягали зокрема у: неправдивих твердженнях працівників відділу кадрів про те, що поновлення на умовах трудового договору є правильним і базується на його ж заяві; відсутності забезпеченого йому робочого місця та постійному наголошенні про тимчасовий характер його перебування на посаді; продовженні праці в неіснуючому відділі після поновлення на роботі; ненадані йому після його поновлення реквізитів доступу до програмного забезпечення; вибірковому підході директора бібліотеки до контролю його роботи після поновлення, що на його думку є вибірковим ставленням та дискримінацією; нездійсненням звільнення його у відповідності до вимог законодавства про працю, яким передбачено у день звільнення видати трудову книжку та надати розрахунок; психологічним тиском працівників відділу кадрів на колектив відділу, у якому він працював після пропуску ними дня звільнення при намаганні приховати та виправити свої порушення. Вказує, що встановлення протиправного строкового характеру трудового договору призвело до необхідності вкладення неспівмірно великих зусиль з його сторони протягом тривалого часу для захисту порушеного конституційного права на працю, що триває. Оскарження звільнення вимагало та надалі вимагає від нього додаткових значних зусиль для організації його часу та побуту. Зокрема, для створення та надсилання звернень та позовної заяви, підготовки до участі у судовому процесі йому доводилось використовувати час, призначений для відпочинку та відновлення - аналізувати законодавство, формувати правову позицію, готувати документи, додаткову кількість часу витрачати за комп`ютером, що призвело до погіршення його зору та виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на психоемоційному стані та якості сну. Також зазначає, що звільнення змусило його шукати інші джерела доходів сім`ї, при тому, що він є батьком 2-х малолітніх дітей, що також завдає моральних страждань. Враховуючи наведену завдану йому моральну шкоду, суспільну шкідливість вчинених дій, тягар множинності оскарження порушених прав, повторність звільнення, зв`язок між звільненнями та відсутність запобіжного ефекту понесеними збитками ЛНМУ імені Данила Галицького у розмірі 133 433,71 грн. попереднім звільненням - завдану порушенням відповідача моральну шкоду оцінює у розмірі 100000 грн.

Просить відповідно до ст. 237 КЗпП України покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Зазначає, що звільнення відбулось на підставі підроблення його заяви від 24 січня 2019 року про переведення, яка повинна у складі особової справи знаходитись у відділі кадрів, з застосуванням обмеженого доступу. Підготовка наказу № 205к/тр від 30 вересня 2020 року про поновлення, що належить до компетенції відділу кадрів, вчинена з внесенням завідомо недостовірних відомостей, а саме умови строкового трудового договору. Відділ кадрів очолює помічник ректора з кадрових питань ОСОБА_2 відповідно до положення про відділ кадрів. Відповідно до затвердженої посадової інструкції, помічник ректора з кадрових питань зокрема зобов`язаний готувати проекти наказів з кадрової роботи та основної діяльності університету, зобов`язаний забезпечувати своєчасне і якісне ведення встановленої документації по кадрах, зобов`язаний забезпечувати відповідність кадрової документації законодавству у сфері праці, у сфері захисту персональних даних та вимогам системи управління якістю університету. Також він несе відповідальність за здійснення в процесі своєї діяльності правопорушень, несе відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди університету - у межах визначених діючим трудовим, кримінальним і цивільним законодавством України, несе відповідальність за завдання шкоди діловій репутації університету, а також матеріальних збитків з власної провини. Позивач вказує, що підпис, вчинений у блоці погоджень наказу № 205к/тр від 30 вересня 2020 року про поновлення та наказу № 8кз/тр від 25 січня 2021 року про звільнення відповідає підпису, вчиненому у «іменній» посадовій інструкції помічника ректора з кадрових питань ОСОБА_2 у графі про ознайомлення з посадовою інструкцією. Наведені норми посадової інструкції та вчинені підписи свідчать про відповідальність помічника ректора з кадрових питань ОСОБА_2 у підготовці та поданні на затвердження наказу № 205к/тр від 30 вересня 2020 року, а також про підготовку та подання на затвердження наказу № 8кз/тр від 25 січня 2021 року про звільнення. Позивач зазначає, що помічник ректора з кадрових питань ОСОБА_2 має особистий інтерес у його звільненні, оскільки значна кількість повідомлень про можливі факти корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень стосуються саме порушень та зловживань щодо ведення кадрової документації та останній не приховував особистої неприязні до нього.

Окрім того при розгляді справи просить врахувати норми ст.ст. 235, 237 КЗпП України, п. 33 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та ч. 3 ст. 81 ЦПК України.

Оскаржуваним рішенням у задоволені позову ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим.

Суд допустив неповне з`ясування обставин справи. Зокрема, судом не надано належної оцінки його доводам про підроблення його заяви від 29.04.2019 року, незважаючи на те, що ним надано докази цього, суд також не врахував його доводи щодо відсутності особової справи та документів, необхідних для належного розгляду справи, стосовно дати звільнення.

Не погоджується з висновком суду, що звільнення відбулося у зв`язку із закінченням строкового трудового договору. Суд не врахував, що серед документів, наданих представником відповідача, у складі пакету документів наявний витяг з наказу №98-к від 05.04.2019 року, яким після тривалого часу замінюється попередній наказ №25-к від 24.01.2019 року про переведення шляхом доповнення змісту строковою умови трудового договору. Витяг з наказу №98-к від 05.04.2019 року прошитий, але не пронумерований, не засвідчений відповідно до вимог законодавства, на ознайомлення йому не надавався та жодного разу не згадувався у документах та відповідях до 17.06.2021 року.

Зазначає, що під час судового засідання суд звернув увагу сторін та наголосив, що укладення строкового трудового договору, мало б місце тоді, коли б особа була звільнена і заново прийнята на роботу. У даному випадку встановлено, що особа прийнята по безстроковому трудовому договору і переведена, що зафіксовано на аудіозаписі засідання та відповідає вимогам законодавства. Тому, зі змісту рішення не зрозуміло, що мотивувало суд у рішенні змінити свою позицію на протилежну та підтримати позицію відповідача, яку представник відповідача не змогла обґрунтувати нормами законодавства.

Вважає, що сроковий трудовий договір з ним не укладався, трудовий договір був безстроковим з 2009 року, а зміна безстрокового трудового договору на строковий суперчить правилам ст. 23 КЗпП України, що тягне за собою наслідки, викладені у висновках Верховного Суду України.

Позиція відповідача, що строкова умова трудового договору встановлена у зв`язку з виробничою потребою суб`єкта господарювання підтверджує позицію позивача, що це є одностороннім умисним погіршенням його умов праці, який є викривачем, так як повідомив про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, частина з яких отримала своє підтвердження.

Крім того, судом не враховано, що керівник відділу кадрів ОСОБА_2 , а в подальшому і безпосередній керівник позивача, директор бібліотеки ОСОБА_4 мали особистий мотив та бажали звільнення позивача, вчинивши для цього 3 спроби починаючи з листопада 2018 року.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити позов повністю.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Бабій І.М. проти скарги заперечила, просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк трудового договору, на який він укладається, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу працівника, Відсутність в наказі про прийняття на роботу строку на який укладено трудовий договір свідчить про те, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року в справі № 463/9055/19, яке залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 1 березня 2021 року, було визнано незаконним та скасовано наказ ректора ЛНМУ імені Данила Галицького № 424кз від 13 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки з 16 вересня 2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького з 16 вересня 2019 року. Визнано незаконним запис № 16 від 1 лютого 2019 року у трудовій книжці серія НОМЕР_2 від 4 березня 2008 року ОСОБА_1 про припинення сумісництва провідного інженера бібліотеки у зв`язку із переведенням на штатну посаду завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного інженера бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького за сумісництвом. Стягнуто з ЛНМУ імені Данила Галицького на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 131896,91 грн.

Наказом ректора ЛМНУ імені Данила Галицького ОСОБА_3 № 205к/тр від 30 вересня 2020 року на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача відділу автоматизації бібілотечно-бібліографічних процесів бібліотеки з 16 вересня 2019 року по 1 лютого 2021 року за строковим трудовим договором (а.с.20).

Вищезазначеним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року встановлено, що 07 вересня 2009 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду техніка відділу гуманітарної політики на підставі наказу № 381к від 7 вересня 2009 року. Наказом ректора ЛМНУ імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. № 25к від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 - провідного інженера відділу гуманітарної освіти та виховання з 01 лютого 2019 року по 01 лютого 2021 року переведено на посаду завідувача відділу бібліотеки (відділу автоматизації бібілотечно-бібліографічних процесів). Підставою винесення наказу зазначено заяву ОСОБА_1 та резолюцію ректора.

Із заяви ОСОБА_1 від 24 січня 2021 року, яка знаходиться в його особовій справі, вбачається, що він просить перевести його на посаду завідувача відділу бібліотеки на 1,0 ставки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів) з 01.02.2019 року до 01.02.2021 року (а.с. 24).

Наказом ректора ЛМНУ імені Данила Галицького ОСОБА_3 № 8кз/тр від 25 січня 2021 року звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача відділу (автоматизації бібілотечно-бібліографічних процесів бібліотеки) з 1 лютого 2021 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору).

З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 26 січня 2021 року (а.с.19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що переведення його на посаду завідувача відділу бібліотеки на 1,0 ставки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів) з 01.02.2019 року до 01.02.2021 року відбулося на підставі особисто написаної ним заяви. Крім того, про факт обізнаності з наказом від 24 січня 2019 року № 25к про прийняття його на роботу за строковим трудовим договором свідчить підпис ОСОБА_1 про його ознайомлення з таким. Щодо процедури звільнення, то позивача 26 січня 2021 року було повідомлено про припинення дії трудового договору з 01.02.2021 року про що свідчить ознайомлення його з наказом від 25 січня 2021 року № 8кз/тр. Відповідач повідомив позивача про розірвання трудового договору, що свідчить про намір останнього припинити трудові відносини з позивачем. Матеріали особової трудової справи містять акти від 1 лютого 2021 року про те, що вживались заходи повідомлення ОСОБА_1 про необхідність його явки у відділ кадрів і отримання трудової книжки, однак останній у відділ кадрів не прийшов, тому не заслуговують на увагу доводи позивача, що його трудові відносини з відповідачем тривали після закінчення строку дії трудового договору. Крім того, судом не враховано доводи ОСОБА_1 про те, що звільнення його з роботи відбулося через упереджене ставлення до нього роботодавця, оскільки він є викривачем у розумінні статей 1, 53 Закону України «Про запобігання корупції», що гарантує йому, як викривачу, державний захист, оскільки його звернення щодо неправомірних дій працівників відділу кадрів, юридичного відділу ЛНМУ імені Данила Галицького до ректора університету, датовані після припинення з ним трудового договору.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Судом при вирішені спору, як джерело права, також враховано практику ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) та п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських судів щодо якості судових рішень, обов`язку суддів наводити підстави для своїх рішень, що не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк