Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/409/22

26 вересня 2022 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В.за участю представника позивача адвоката Романишина Д.М., представника відповідача адвоката Фреїшин В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Бгородчани цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Романишина Дмитра Михайловича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет (в особі служби у справах дітей) Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення способів участі у вихованні дитини та встановлення графіку зустрічей з дитиною,

в с т а н о в и в:

27 травня 2022 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява представника позивача адвоката Романишина Дмитра Михайловича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення способів участі у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною.

Позов обгрунтовує тими обставинам, що позивач з 23 листопада 2008 року по 12 квітня 2019 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . Розпорядженням голови Богородчанської РДА №141 від 12 червня 2020 року , визначено порядок участі позивача у вихованні малолітньої дочки. Рішенням Надвірнянського районного суду від 13 січня 2022 року, визначено місце проживання дочки, разом з матір`ю ОСОБА_2 . Зазначає, що у зв`язку зі зростанням дочки ОСОБА_4 , порядок участі позивача у вихованні дитини, встановлений розпорядженням голови Богородчанської РДА №141 від 12 червня 2020 року не забезпечить виконання батьком своїх батьківських обов`язків. Позивач через представника звернувся до виконавчого комітету Богородчаської селищної ради , щодо зміни порядку його участі у вихованні дитини та відповідну пропозицію направив відповідачці, однак жодних відповідей не отримав. Просив суд, встановити графік його участі у вихованні дочки ОСОБА_4 : 1) перший та третій тиждень місяця з 18 години п`ятниці до 18 години наступної п`ятниці з проживанням дитини разом із батьком за адресою його проживання, а також з правом відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних виховних, розважальних, культурних закладів, гуртків, секцій, місць відпочинку, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я дитини та її бажання; 2) щорічно зимою з 02 січня по 10 січня та літом з 15 липня по 30 серпня спільний відпочинок батька разом з дочкою без присутності матерів тому числі за межами України за умови своєчасного(не пізніше ніж за 14 календарних днів) письмового повідомлення матері за адресою її проживання, про наміри такого відпочинку із повідомленням про місце перебування дитини із врахуванням бажання дитини, режиму її навчання та стану здоров`я; 3) спілкування без обмежень засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня дитини.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, 19 липня 2022 року, представник відповідача адвокат Фреїшин В.Я. подала відзив на позов в якому зазначила, що заявлені вимоги не визнає. В зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідач разом з дочкою виїхала до республіки Польща де планує перебувати до закінчення війни. Дочка відвідує курси вивчення польської мови та запрошена до навчання до початкової школи №7 у м.Легниця на 2022/2023 навчальний рік. Сім`я винаймає квартиру, відповідач та її чоловік ОСОБА_5 офіційно працевлаштовані, отримують дохід, достатній для забезпечення належних умов проживання дитини. Позивач з червня 2020 року проживає за кордоном в Королівстві Швеція та з цього часу з дитиною не зустрічався. Спілкування позивача з дитиною відбувається лише у телефонному режимі чи в соціальних мережах декілька разів на місяць. Пропозиція відповідача, відвідати дитину за тимчасовим місцем проживання у республіці Польща не знайшли підтримки у позивача. Відповідач будь-яких перешкод у спілкуванні позивача з дочкою не чинить. Надсилаючи відповідачу пропозицію укласти нотаріальний договір про утримання та виховання дитини, позивач достовірно знав, що відповідач не має змогу надати на нього відповідь, оскільки за місцем реєстрації не проживає. Вважає, що права позивача, щодо участі у вихованні дитини, її відвідування ніким не порушуються та не оспорюються, відтак відсутній предмет спору. Зазначає, що запропонований позивачем графік його участі у вихованні дитини не може бути виконано на цей час та він суперечить рішенню Надвірнянського районного суду від 13 січня 2022 року, оскільки пропонує встановити два місця проживання дитини. Крім того в порушення ст. 171 СК України позивачем не враховано з цього приводу думку дитини.

Ухвалою суду від 15 червня 2022 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 01 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

16 серпня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Романишин Д.М. підтримав доводи позову та просив його задовольнити.

Представник відповідача адвокат Фреїшин В.Я. просила відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у її відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що позивач та відповідач 23 листопада 2008 року, уклали шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Цуцилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №8.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2019 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Розпорядженням голови Богородчанської РДА №141 від 12 червня 2020 року (а.с.9), «Про порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 » встановлений наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4 , щовівторка з 15 до 18 години на території Івано-Франківської області в першу та третю суботу місяця з 12 до неділі 12 години з можливістю забирати дитину за місцем проживання батька в другу та четверту неділю місяця з 12 до 18 години на території Івано-Франківської області.

Спір у позивача з відповідачем виник з приводу участі позивача у вихованні дитини, яка проживає з відповідачем окремо від нього.

Оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то ст. 159 СК встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Україною 27.02.91 (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України урахування найкращих інтересів дитини передбачено у ч. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має застосовуватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ст. 159 СК України).

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

Так, у рішенні від 07.12.2006 у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07.08.96 у справі "Johansen v. Norway" ("Йогансен проти Норвегії"), заява N 39229/03, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевих державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції.

Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 N 866, абз. 1, 2 п. 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29.05.99 N 34/166/131/88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.99 за N 387/3680).

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав", висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

У висновку, який подається у справі про визначення способу участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, повинні міститися дані про умови проживання дитини, відомості про відносини дитини з кожним із батьків, стан здоров`я дитини, а також - з урахуванням віку дитини, її думки та пояснень вихователів (вчителів).

Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Зокрема, має бути доданий акт обстеження умов проживання дитини, в якому відображаються відомості щодо складу сім`ї, матеріального стану сім`ї, житлово-побутових та санітарно-гігієнічних умови.

Якщо орган опіки та піклування наглядав за сім`єю тривалий період часу, то у висновку необхідно вказати, як змінювалися відносини у сім`ї, чи має порушення прав дитини та її батьків системний характер, у чому проявляється піклування про дитину кожного з батьків.

З огляду на заявлені позовні вимоги, у цій справі бере участь виконавчий комітет (в особі служби у справах дітей) Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, в судовому засіданні у третьої особи - судом було витребувано відповідний висновок, однак представником третьої особи на адресу суду надано заяву(а.с.76-77), відповідно до якої відповідач по справ ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_3 виїхали за кордон в Республіку Польща де проживають на цей час та планують перебувати до закінчення військової агресії в України з боку Російської Федерації. Позивач по справі ОСОБА_1 з червня 2020 року проживає за кордоном у Королівстві Швеція. За таких обставин третя особа не має можливості з`ясувати обставини, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини та скласти відповідний висновок.

Отже, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, та необхідність подання органом опіки та піклування суду письмового висновку відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, представник третьої особи не надав суду такий висновок та обмежилася лише поданням заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Жодних інших належних доказів щодо розв`язання цього спору матеріали справи не містять і таких в судовому засіданні не здобуто.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Про те, що спір, який виник між сторонами не може бути вирішений за відсутності належного висновку органу опіки та піклування, також свідчить стала судова практика. Верховний Суд у судових рішеннях щодо участі батьків у вихованні дитини неодноразово звертав увагу судів першої та апеляційної інстанцій на необхідність суворого дотримання вимог діючого законодавства про надання суду органом опіки та піклування належним чином оформленого письмового висновку.

Зокрема, зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі N 176/2855/19, від 06.10.2021 у справі N 461/5125/20 та від 17.01.2019 у справі N 638/18531/16-ц.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази судом не встановлено, що права позивача, як батька дитини, були порушені відповідачем.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Позивачем не надано відповідних належних доказів, що відповідач чинить будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні .

Так, у судовому засіданні представник позивача вказав, що перешкоди, які чинить відповідач у спілкуванні з дитиною позивачу зводяться до того, що відповідач не відповів, останньому на пропозицію, щодо певного графіку побачень з дитиною, який був надісланий за адресою місця реєстрації відповідача. Однак вказані обставини на думку суду не можуть свідчити, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, а докази надані позивачем в обгрунтування цих обставин (а.с. 10-15) є неналежними.

Разом з цим, як стверджує відповідач з червня 2020 року позивач проживає за кордоном в Королівстві Швеція та з цього часу з дитиною не зустрічався виключно із тих причин, що сам не бажав таких зустрічей. Відповідач будь-яких перешкод у спілкуванні позивача з дочкою не чинить.

Вказані твердження відповідача наданими позивачем доказами не спростовуються.

Крім того, сторонами на виконання положень ст. 171 СК України не заявляли відповідних клопотань та не надали відповідних доказів на з`ясування думки дитини при вирішенні вказаного спору.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на обгрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що даним судовим рішенням позивачу відмовлено в позові, тому понесені ним судові витрати необхідно віднести на його рахунок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13,76,77-80,81, 82, 89,141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет (в особі служби у справах дітей) Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення способів участі у вихованні дитини та встановлення графіку зустрічей з дитиною - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :