ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3650/22 Справа № 212/3502/20 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/3502/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 21 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за централізоване опалення.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль», за специфікою своєї виробничої діяльності, здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами таких послуг є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 30 460 грн. 22 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати - 7 013 грн. 56 коп., 3% річних - 2 162 грн. 09 коп.

Оскільки відповідачі добровільно заборгованість не сплачують позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 за період з жовтня 2013 року по травень 2020 року в розмірі 30 460 грн. 22 коп., інфляційні втрати - 7 013 грн. 56 коп., 3% річних - 2 162 грн. 09 коп., а всього 39 635 грн. 87 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року в розмірі 30 460 грн. 22 коп., інфляційні втрати - 7 013 грн. 56 коп., 3% річних - 2 162 грн. 09 коп., а всього 39 635 грн. 87 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» по 1 051 грн. коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог повивача посилаючись на те, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є він - ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_1 , як особа, яка має лише реєстрацію у вказаній квартирі, не повинна нести обов`язку з її утримання.

Зазначає, що в квартирі встановлено автономне опалення та квартиру від`єднано від мереж централізованого теплопостачання АТ «Криворізька теплоцентраль», що вказує на неотримання відповідачем послуг з централізованого опалення, тому відповідач ОСОБА_2 не є споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», оскільки не отримує послугу з централізованого опалення.

Також апелянт посилається на той факт, що 2/3 частин квартири належали його батьку ОСОБА_3 , який помер у 2015 року, та покладення на нього боргу колишнього власника не ґрунтується на законі.

Апелянт зауважує та тому, що між ним та позивачем відсутній укладений договір про надання послуг централізованого опалення.

Крім того апелянт зазначає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давности.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано відповідача ОСОБА_2 з 11.03.2003 року, та ОСОБА_1 з 25.03.2008 року (а.с.4).

За період з жовтня 2013 року по травень 2020 року АТ «Криворізька теплоцентраль» за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , опалювальної площі 59,8 м. кв., де зареєстровано 4 особи, нараховано загальну суму 30 460,22 грн. (а.с.5-6).

Згідно Акту № 1043 від 20 березня 2012 року, складеного за участі представника криворізького підприємства теплових мереж «Криворіжпеломережа» та ОСОБА_2 , при обстеженні приміщення абонента ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що мається розрив у мережі централізованого опалення; стояки ізольовані, заглиблені в стіну; система гарячого водопостачання демонтована; пакет документів мається; у приміщенні встановлено автономне опалення; пропонується зняти навантаження, Q=,0086 (а.с.46).

Відповідно до Договору дарування 2/3 часток квартири від 22 грудня 2018 року, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дарунок 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.77-80).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149178637 від 12.12.2018 року вбачається, що право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 12.12.2018 року зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 2678, виданого 12.12.2018 року (а.с.47).

Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідачі вчасно оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 30 460 грн. 22 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати - 7 013 грн. 56 коп., 3% річних - 2 162 грн. 09 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року в розмірі 39 635 грн. 87 коп., яка включає: заборгованість за централізоване опалення - 30 460 грн. 22 коп., інфляційні втрати - 7 013грн. 56 коп., 3% річних - 2 162 грн. 09 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.ст.4,6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові - послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Так, згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Як вбачається з матеріалів справи, надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалось АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відповідачі є споживачами послуг, однак оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року, склала 30 460 грн. 22 коп.

Враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення та застосування приписів ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат та 3% річних, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року в розмірі 39 635 грн. 87 коп., яка включає: заборгованість за централізоване опалення - 30 460 грн. 22 коп., інфляційні втрати - 7 013грн. 56 коп., 3% річних - 2 162 грн. 09 коп.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволені позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є він - ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_1 , як особа, яка має лише реєстрацію у вказаній квартирі, не повинна нести обов`язку з її утримання, оскільки відповідачі спільно користуються квартирою АДРЕСА_1 , що відповідачем ОСОБА_2 не заперечується, оскільки в апеляційній скарзі зазначено що ОСОБА_1 є користувачем зазначеної квартири, отже й споживачем комунальних послуг, а тому вони повинні нести солідарний обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг, індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на той факт, що 2/3 частин квартири належали батьку відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер у 2015 року, та покладення на нього боргу колишнього власника не ґрунтується на законі, оскільки за положеннями статті 156 ЖК України, повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі у спірний період були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 та користувались вказаним приміщенням, при цьому споживали послуги з централізованого опалення, які надавались позивачем. Отже час набуття права власності на 2/3 частини квартири ОСОБА_2 не впливає на його обов`язок з оплати одержаних послуг з централізованого теплопостачання.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що судом не прийнято до уваги той факт, що між ним та позивачем відсутній укладений договір про надання послуг централізованого опалення, оскільки у частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволені позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що в квартирі встановлено автономне опалення та квартиру від`єднано від мереж централізованого теплопостачання АТ «Криворізька теплоцентраль», що вказує на неотримання відповідачем послуг з централізованого опалення, тому відповідач ОСОБА_2 не є споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», оскільки не отримує послугу з централізованого опалення, з огляду на наступне.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, який був чинний на момент винекнення правовідносин між сторонами та втратив чинність з 17 вересня 2019 року, визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Відповідно до п. 1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.

Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до п. 2.2.1 Порядку, при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення.

Згідно з п. 2.3. Порядку, отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Відповідно до п. 2.5 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.

Згідно з п. 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.2 Порядку).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до наказу від 22 листопада 2005 № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, з наведеного вище слідує, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання процедури, прийнятого на підставі заяви власника (власників) будинку.

Зазначена правова позиція є сталою та викладена в Постанові Верховного Суду у спарві № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року, Постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, Постанові Верховного Суду у справі № 522/401/15-ц від 25 вересня 2019 року, Постанові Верховного Суду у справі № 643/133/17 від 18 червня 2020 року, Постанові Верховного Суду у справі 522/10647/15-ц від 23 грудня 2021 року.

Як вбачається із матеріалів справи, актом № 1043 від 20 березня 2012 року, складеним за участі представника криворізького підприємства теплових мереж «Криворіжпеломережа» та ОСОБА_2 , при обстеженні приміщення абонента ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що мається розрив у мережі централізованого опалення; стояки ізольовані, заглиблені в стіну; система гарячого водопостачання демонтована; пакет документів мається; у приміщенні встановлено автономне опалення; пропонується зняти навантаження, Q=,0086 (а.с.46).

Натомість матерали справи не містять доказів звернення відповідачів після відключення від мережі централізованого опалення до створеної рішенням виконкому Криворізької міської ради міжвідомчої комісії з питання відключення споживача від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Тому об`єктивно встановити, що відповідачі не користувався послугами позивача з теплопостачання - неможливо. До того ж встановлення електричного автономного опалення як додаткового не визначає наявність підстав для відключення квартири від системи централізованого опалення.

Технічні умови для правомірного відключення від центральної системи теплопостачання відповідачі не виготовляли та відповідний дозвіл на відключення та влаштування індивідуального автономного опалення, у передбаченому законом порядку, не отримували. Відтак, відсутність у відповідачів законного акта, затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВ є підставою для продовження нарахування коштів за комунальні послуги.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідачів відсутні правові підстави для звільнення від оплати послуг, що надавалися АТ «Криворізька теплоцентраль».

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не є споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», так як не отримує послугу з централізованого опалення, оскільки відключення квартири, в якій зареєстрований відповідач, проведено без дотримання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідачі не виготовили технічні умови для правомірного відключення від центральної системи теплопостачання та не отримали відповідний дозвіл, у передбаченому законом порядку, тому є споживачами послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».

Слід зауважити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавчо обмежене право мешканців багатоквартирних будинків самовільно здійснювати демонтаж від системи центрального опалення, оскільки це може призвести до порушення прав інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, з дотриманням принципу справедливого балансу, держава урегульовала спірне питання шляхом дотримання певної системи правил, дотримання яких є обов`язковими для відключення від системи центрального опалення.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Статтею 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно правового висновку, викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Натомість відповідачами по справі, які були належним чином повідомленні про розгляд справи, при цьому відповідач ОСОБА_2 подавав відзив на позовну заяву, письмові пояснення по справі та будучи присутнім в судовому засіданні в суді першої інстанції при розгляді даного спору, відповідної заяви про застосування строку позовної давності не подавав, у зв`язку з чим колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: