ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року

м. Черкаси

справа № 703/557/20 провадження № 22-ц/821/507/22 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бородійчука В.Г.,

суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі:

Смілянське комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго»,

директор комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Работенко Ігор Петрович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Смілянського комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Работенко Ігора Петровича про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянського КП «Смілакомунтеплоенерго», директора КП «Смілакомунтеплоенерго» Работенка І.П. про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що з 22 лютого 2019 року він займав посаду майстра контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВП та А) в КП Смілакомунтеплоенерго.

Нарікань по роботі не мав, що підтверджується нарахованою премією за жовтень 2019 року. 10 січня 2020 року на засіданні планування робочого дня інженерно-технічних працівників, яке проводилося в кабінеті директора під керуванням директора КП Смілакомунтеплоенерго Работенка І.П. , останній звільнив його за систематичне невиконання ним трудових обов`язків.

30 січня 2020 року за підписом директора КП Смілакомунтеплоенерго Работенка І.П. він отримав повідомлення про звільнення його з роботи згідно з наказом № 02-к від 20 січня 2020 року. Оскільки він вже звільнений з роботи майстра КВП та А, інших договірних стосунків з КП Смілакомунтеплоенерго не має та не перебуває в трудових відносинах, вважає, що наказ №02-к від 20 січня 2020 року про його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню. Порушення обов`язків покладених на нього трудовим договором не має, до нього раніше не застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, вважає, що він звільнений вказаним наказом незаконно, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

26 липня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника КП «Смілакомунтеплоенерго» про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що існує судове рішення, яке набрало законної сили, по цивільній справі № 703/240/20 за позовом цього ж позивача ОСОБА_1 до цих же відповідачів Смілянського КП «Смілакомунтеплоенерго», директора КП «Смілакомунтеплоенерго» Работенка І.П. з тим самим предметом позову та з тих самих підстав. Спір між сторонами по цивільній справі № 703/557/20 та № 703/240/20 є тотожним, оскільки збігаються сторони, предмет і підстави позовів, тому є всі підстави застосувати до даних правовідносин положення п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та закрити провадження у справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2022 року провадження у цивільній справі № 703/557/20 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з набранням законної сили рішення суду, постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвала суду мотивована тим, що під час розгляду справи було встановлено, що у справі № 703/240/20, яка вже розглянута судом та рішення суду набрало законної сили та у цивільній справі № 703/577/20, яка на даний час розглядається Смілянським міськрайонним судом Черкаської області:

- позивачем та відповідачами є ті ж самі особи - ОСОБА_1 та Смілянське КП «Смілакомунтеплоенерго», директор КП «Смілакомунтеплоенерго» Работенко І.П. відповідно;

- предметом спору є одна і та ж сама матеріально-правова вимога: визнання наказу КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а також, похідні від неї вимоги;

- позивач обґрунтовує свої вимоги у цивільній справі № 703/557/20 обставинами, які були предметом дослідження та перевірки у цивільній справі № 703/240/20, тобто тими ж самими обставинами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2022 року як незаконну та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що 18 вересня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області розглянувши цивільну справу № 703/240/20 ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи майстра КВП та А КП «Смілакомунтеплоенерго». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді майстра КВП та А КП «Смілакомунтеплоенерго».

03 грудня 2020 року постановою Черкаського апеляційного суду скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к в частині визнання дати звільнення із 10 свічня 2020 року. Рахувати ОСОБА_1 звільненим з роботи із 20 січня 2020 року. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 червня 2021 року рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

На думку ОСОБА_1 залишаючи без змін постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 703/240/20 Верховний Суд визнав незаконність звільнення з роботи в КП «Смілакомунтеплоенерго» 20 січня 2020 року наказом № 02-к від 20 січня 2020 року.

Останнє свідчить про те, що наказ про звільнення від 20 січня 2020 року за № 02-к повинен бути предметом розгляду у справі № 703/557/20.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Смілянського КП «Смілакомунтеплоенерго» зазначено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необгрунтованими та не можуть бути підставою для зміни чи скасування законної ухвали суду. Вказано, що закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа № 703/240/20, під час розгляду якої встановлено законність звільнення ОСОБА_1 наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» № 02-к від 20 січня 2020 року з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, який він просить визнати незаконним у справі № 703/557/20. Під час розгляду справи № 703/240/20 суди не знайшли підстав для поновлення позивача на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з відсутністю обставин, які вказують на незаконність вказаного наказу в частині звільнення позивача.

З викладеного вбачається, що спори між сторонами у цивільних справах № 703/557/20 та № 703/240/20 є тотожними (збігаються сторони, предмет і підстави позовів). Судове рішення в справі № 703/240/20 набрало законної сили, а тому Смілянський міськрайонний суд правомірно та обґрунтовано застосував до даних правовідносин положення п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виніс ухвалу про закриття провадження у цивільній справі № 703/557/20.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду, яка входить в перелік ухвал, визначених ст. 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Ч. 3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Загальні положення ЦПК України вказують, що підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року за наслідками розгляду справи № 922/404/19 зроблено висновок про те, що позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18, зазначено, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Верховний Суд роз`яснив, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Верховний Суд зауважив, що, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа № 703/240/20 за позовом ОСОБА_1 до Смілянського комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» та директора КП Смілакомунтеплоенерго Работенка І.П. про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому ОСОБА_1 просив: визнати незаконним його звільнення з роботи майстра КВП та А КП Смілакомунтеплоенерго; поновити його на роботі КП Смілакомунтеплоенерго на посаду майстра КВП та А; стягнути з КП Смілакомунтеплоенерго на його користь суму із розрахунку його посадового окладу за час вимушеного прогулу; стягнути з КП Смілакомунтеплоенерго заподіяну йому моральну шкоду із розрахунку місячного окладу директора КП Смілакомунтеплоенерго.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставами позову є звільнення позивача з займаної посади на підставі усного наказу директора від 10 січня 2020 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року у справі № 703/240/20 вирішено: позов задовольнити частково; визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи майстра КВП та А КП Смілакомунтеплоенерго; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді майстра КВП а А КП Смілакомунтеплоенерго; стягнути з КП Смілакомунтеплоенерго на користь ОСОБА_1 97 208 гривень 70 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000 гривень моральної шкоди, а всього 99 208 гривень 70 копійок.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 10 січня 2020 року наказом директора КП Смілакомунтеплоенерго № 02-к від 20 січня 2020 року за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 703/240/20 вирішено: апеляційну скаргу КП Смілакомунтеплоенерго задовольнити частково; рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року скасувати; позовні вимоги ОСОБА_1 до КП Смілакомунтеплоенерго про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково; визнати незаконним та скасувати наказ КП Смілакомунтеплоенерго від 20 січня 2020 року № 02-к в частині визнання дати звільнення із 10 січня 2020 року. Рахувати ОСОБА_1 звільненим із роботи із 20 січня 2020 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, як вбачається з вищевказаної постанови, судом із достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 із 11 січня 2020 року по день видачі наказу про звільнення 20 січня 2020 року на роботу не з`являвся, пояснення з цього приводу роботодавцю не надав. За таких обставин ОСОБА_1 допустив прогул без поважних причин, що є підставою для звільнення із роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Проте зазначення в наказі від 20 січня 2020 року дати звільнення 10 січня 2020 року не відповідає наведеним положенням КЗпП України та Інструкції. Враховуючи відсутність підстава для поновлення позивача на роботі, оскільки його 20 січня 2020 року обґрунтовано звільнено за прогул, суд дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу від 20 січня 2020 року в частині визнання дати звільнення ОСОБА_1 із 10 січня 2020 року. За встановлених судом обставин днем звільнення ОСОБА_1 необхідно вважати дату винесення наказу про звільнення, тобто 20 січня 2020 року.

Отже, під час розгляду вказаної справи Черкаським апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у період з 10 січня 2020 року по 20 січня 2020 року у трудових відносинах з КП Смілакомунтеплоенерго , тобто судами у цивільній справі № 703/240/20 було з`ясовано питання щодо його перебування чи не перебування у вказаний проміжок часу у договірних стосунках з КП Смілакомунтеплоенерго та перебування в трудових відносинах, які є підставами для подання позову у цивільній справі № 703/557/20.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції правильно враховано, що позивач ОСОБА_1 з заявами про збільшення або зменшення позовних вимог, зміну предмету або підстав позову, до суду не звертався.

Встановлено, що 09 вересня 2021 року, тобто більше ніж через півтора роки, позивач ОСОБА_1 подав до суду доповнення до своєї позовної заяви.

Разом з тим, чинним ЦПК України позивач не наділений правом доповнювати свою позовну заяву, а в разі необхідності внесення до неї змін, зобов`язаний подати до суду заяву, передбачену п. 2 ч. 2 ст. 49 чи ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року по справі № 405/3360/17.

При цьому, суд правильно звернув увагу, що вказані доповнення до позовної заяви позивача ОСОБА_1 , судом до спільного розгляду з позовною заявою не приймалися, та вони подані до суду після подання представником відповідача КП Смілакомунтеплоенерго заяви про закриття провадження у справі, в зв`язку з чим підстави для їх врахування при вирішення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відсутні.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другою судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2021 року у справі № 703/240/20 вирішено: касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Таким чином, під час розгляду цивільної справи № 703/240/20 судами апеляційної та касаційної інстанції встановлено законність звільнення позивача ОСОБА_1 наказом директора КП Смілакомунтеплоенерго № 02-к від 20 січня 2020 року з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, який позивач просить визнати незаконним у справі № 703/557/20, та за результатами розгляду справи № 703/240/20 суди не знайшли підстав для поновлення позивача на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв`язку з відсутністю обставин, які вказують на незаконність вказаного наказу в частині звільнення позивача.

Отже, районним судом правомірно встановлено, що у цивільній справі № 703/240/20, яка вже розглянута судом та рішення суду набрало законної сили, та у цивільній справі № 703/577/20, яка на даний час розглядається Смілянським міськрайонним судом Черкаської області:

- позивачем та відповідачами є ті ж самі особи - ОСОБА_1 та СКП Смілакомунтеплоенерго та директор КП Смілакомунтеплоенерго Работенко І.П. відповідно;

- предметом спору є одна і та ж сама матеріально-правова вимога: визнання наказу КП Смілакомунтеплоенерго від 20 січня 2020 року № 02-к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а також, похідні від неї вимоги.;

- позивач обґрунтовує свої вимоги у цивільній справі № 703/557/20 обставинами, які були предметом дослідження та перевірки у цивільній справі № 703/240/20, тобто тими ж самими обставинами.

Отже, із врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у справі № 703/557/20 необхідно закрити провадження в зв`язку з набранням законної сили рішення суду у справі № 703/240/20, постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдинг проти України, а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 Брумареску проти Румунії встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Керуючись ст.ст. 374, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Смілянського комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Работенко Ігора Петровича про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 13 квітня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова