Справа № 175/2310/22
Провадження № 2/175/672/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Сайгак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу без участі сторони позивача, підтримала заявлені позовні вимоги(а.с.37).

Представник відповідача ОСОБА_2 за ордером на надання правової допомоги ОСОБА_3 (а.с.30) надала заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, позовні вимоги визнала(а.с.36).

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 1995 року належить квартира АДРЕСА_1(а.с.11).

Згідно технічної характеристики квартири АДРЕСА_1 , остання складається з 2 кімнат, загальною площею 52,3 кв.м.(а.с.13-14).

Відповідно до довідки №600 від 04 липня 2022 року виданої Виконавчим комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично з 3 грудня 2011 року проживає в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації(а.с.16).

Власник квартири ОСОБА_4 з 2010 року виїхала до російської федерації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла в російській федерації, республіка бурятія, муйський район, смт. таксимо, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть(а.с.41).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно.

15 лютого 2021 року до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_6 (сестри ОСОБА_4 ) щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.40).

Згідно довідки №131 від 23 вересня 2022 року зазначено, що внаслідок упорядкування нумерації по АДРЕСА_1 змінено нумерацію будинку «АДРЕСА_1» на «АДРЕСА_1»(а.с.48).

ОСОБА_1 з 2011 року постійно, відкрито та добросовісно користується квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_4 , здійснює поточний та капітальний ремонт.

За весь час користування квартирою ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_2 жодного разу не з`являлися до квартири, однак на теперішній час виникли обставини, що позбавляють ОСОБА_1 вільно користуватись та розпоряджатись майном, яке перебуває у її фактичному володінні, та зумовлює звернення останньої до суду з зазначеним позовом.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року.

Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 07 лютого 2014 року, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Окрім цього, Верховним Судом України в узагальненні та аналізі розгляду деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ за 2013 рік «Набувальна давність (ст. 344 ЦК України)», зазначено, що для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Таким чином, оскільки розходження в розумінні поняття «добросовісність» при застосуванні ст. 344 ЦК України спричиняє певні труднощі, це питання потребує роз`яснення.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з попереднім власником спірного домоволодіння в жодні договірні відносини не вступала. Позивач почала постійно користуватися спірною квартирою з 2011 року. З того часу та по теперішній день ОСОБА_1 підтримує квартиру у належному стані, проводить поточні та капітальні ремонти та постійно добросовісно і відкрито для усіх сусідів користується спірним майном.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вищевикладені обставини підтверджуються наявними на руках у позивача оригіналами вищевказаних правовстановлюючих документів на квартиру.

Позивач у договірні відносини з відповідачем не вступав, хоча добросовісно, але без згоди власника, заволодів та користується майном, дбає про технічний стан квартири. На сьогоднішній день право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 .

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне визнати право власності за ОСОБА_1 за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 15, 16, 344 ЦК України, Роз`ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,3 кв.м.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.