Постанова

Іменем України

07 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 359/402/20

провадження № 61-15719 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року у складі судді Борця Є. О. та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання земельної ділянки та незавершеного будівництвом садового будинку з господарськими будівлями та спорудами такими, що не підлягають поділу, визнання судового рішення нечинним.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року у справі № 359/7778/15-ц визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які збудовані на земельній ділянці, площею 0,06 га, розташованій на території садівницького товариства «Дніпро-86» (далі - СТ «Дніпро-86») Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, із цільовим призначенням - для ведення садівництва. Крім того, вказаним судовим рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки та на 1/2 частину збудованого на ній незавершеного будівництвом житлового будинку, господарських будівель та споруд. У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині поділу вказаного нерухомого майна в натурі судом відмовлено.

В подальшому, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 позов ОСОБА_2 про поділ майна в натурі задоволено, здійснено поділ у натурі земельної ділянки, площею 0,0619 га, кадастровий номер :01:021:3327, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, і незавершеного будівництвом садового будинку № НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області .

Вказував, що садовий будинок № НОМЕР_1, розташований на території СТ «Дніпро-86» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області , є самочинним будівництвом, а тому не міг бути предметом поділу в натурі. Крім того, поділ в натурі вказаного нерухомого майна фактично призвів до позбавлення його права користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки він не має вільного доступу до виділеної йому частини житлового будинку. Згідно висновку судового експерта від 25 червня 2018 року № 14-18, на підставі якого судом здійснено поділ в натурі вказаного нерухомого майна, поділ майна є технічно неможливим.

Таким чином, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 суперечить рішенню Бориспільського міськрайонного суду від 07 квітня 2017 року у справі № 359/7778/15-ц, яким ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про поділ у натурі вказаних об`єктів нерухомого майна, що, на його думку, свідчить про те, що спірна земельна ділянка і зведений на ній незавершений будівництвом садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами є неподільними об`єктами нерухомого майна.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди в користуванні та володінні нерухомим майном, яким є незавершений будівництвом садовий будинок № НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами, та земельною ділянкою, площею 0,0619 га, кадастровий номер :01:021:3327, розташованої в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, шляхом визнання вказаних об`єктів нерухомого майна такими, що не підлягають поділу (є неподільними); визнати нечинним рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 та відновити становище, яке існувало до його ухвалення, шляхом відновлення всіх прав та обов`язків сторін, які виникли на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 07 квітня 2017 року у справі № 359/7778/15-ц.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звернувшись з позовом про визнання нечинним рішення Бориспільського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки ним фактично ініційовано перегляд судового рішення, яке набрало законної сили, з метою нового слухання справи та нового її вирішення, що суперечить принципу юридичної визначеності та положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також зазначив, що зі змісту мотивувальної частини рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року у справі № 359/7778/15-ц убачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про поділ спірного нерухомого майна в натурі лише з тих підстав, що позивачем не доведено, що такий поділ був технічно можливий. При ухваленні рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 у суду були наявні належні докази на підтвердження можливості поділу нерухомого майна, а саме висновок експерта від 25 червня 2018 року № 14-18, тому відсутні підстави для визнання спірних об`єктів нерухомого майна такими, що не підлягають поділу.

Суд визнав недопустимим доказом у розумінні частини другої статті 78 ЦПК України довідку від 14 грудня 2019 року № 45/547/19, видану ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якої приміщення садового будинку № НОМЕР_1, розташованого в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області , не можуть бути виділені в натурі, оскільки перевірка можливості поділу об`єктів нерухомого майна потребує спеціальних знань, а відтак має бути підтверджена виключно висновком експерта.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що спірна земельна ділянка і незавершений будівництвом садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами є подільними об`єктами нерухомого майна, що підтверджується висновком експерта від 25 червня 2018 року № 14-18 та встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18, підстави для визнання нечинним якого відсутні. Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням принципу правової визначеності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначав неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 334/2465/14, від 06 грудня 2017 року у справі № 347/331/15, від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 359/402/20 із Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що відповідно до висновку експерта від 25 червня 2018 року № 14-18 спірна земельна ділянка і зведений на ній незавершений будівництвом садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами поділити неможливо як на законодавчому рівні так і за відсутності технічних можливостей, а отже вказані об`єкти нерухомого майна мають бути визнані судом неподільними.

Вказував, що задоволення позову ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна у порядку, визначеному рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18, призвело до позбавлення його права користування та розпорядження спірним нерухомим майном, оскільки він фактично позбавлений доступу до виділеної йому частини нерухомого майна, а отже, права на житло, гарантоване статтею 47 Конституції України.

Також зазначав, що вказане судове рішення суперечить рішенню Бориспільського міськрайонного суду від 07 квітня 2017 року у справі № 359/7778/15-ц, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ у натурі вказаних об`єктів нерухомого майна було відмовлено, а тому наявні підстави для відновлення становища, яке існувало до його ухвалення, шляхом визнання такого рішення нечинним.

До касаційної скарги додано клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, яке обґрунтоване тим, що існує виключна правова проблема, оскільки, на думку заявника, склалася ситуація, яка позбавляє його належним чином захистити свої порушені майнові права та взагалі позбавляє права на житло.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Власенко С. П. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року у справі № 359/7778/15-ц земельна ділянка, площею 0,0619 га, кадастровий номер :01:021:3327, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, і розташований на цій земельній ділянці незавершений будівництвом садовий будинок № НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами були визнані об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Крім того, вказаним судовим рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину в цих об`єктах нерухомого майна. У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині поділу вказаного нерухомого майна в натурі судом відмовлено (а. с.15-19).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 задоволено позов ОСОБА_2 , здійснено поділ у натурі земельної ділянки, площею 0,0619 га, кадастровий номер :01:021:3327, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, і незавершеного будівництвом садового будинку № НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 12-14).

Вирішуючи спір у справі № 359/2428/18 про поділ майна у натурі, суд посилався на висновок експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 червня 2018 року № 14-18, у якому експерт зазначив, що поділ в натурі земельної ділянки, площею 0,0619 га з кадастровим номером :01:021:3327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району, і незавершеного будівництвом садового будинку з господарськими будівлями та спорудами №107 в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району технічно можливий, але з відхиленням від ідеальних часток в цих об`єктах нерухомого майна, необхідністю проведення перепланування та відхиленням від нормативних вимог щодо складу приміщень ізольованих квартир (а. с. 28-45).

Судами також встановлено, що у задоволенні позову ОСОБА_2 у справі № 359/7778/15-ц в частині поділу спірного нерухомого майна в натурі було відмовлено лише з тих підстав, що позивачем не доведено, що такий поділ був технічно можливий. При ухваленні рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 у суду були наявні належні докази на підтвердження можливості поділу нерухомого майна, а саме висновок експерта від 25 червня 2018 року № 14-18.

Згідно довідки від 14 грудня 2019 року № 45/547/19, виданої ФОП ОСОБА_3 , приміщення садового будинку № НОМЕР_1, розташованого в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області , не є відокремленими і не мають окремих виходів, тому не можуть бути виділені в натурі (а. с. 20).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує ЄСПЛ, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної (правової) визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95, ECHR 1999-VII).

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

У низці своїх рішень ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» № 32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року у справі № 359/7778/15-ц земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер :01:021:3327, яка розташована в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, і розташований на ній незавершений будівництвом садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами № НОМЕР_1 , визнано об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також вказаним судовим рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину в цих об`єктах нерухомого майна.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 здійснено поділ у натурі земельної ділянки, площею 0,0619 га, кадастровий номер :01:021:3327, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, і незавершеного будівництвом садового будинку № НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в СТ «Дніпро-86» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області , відповідно до варіанту № 2 висновку судового експерта від 25 червня 2018 року № 14-18.

Відтак, у справі № 359/2428/18 судом встановлено обставини, що спірна земельна ділянка і незавершений будівництвом садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами є подільними об`єктами нерухомого майна, що підтверджується висновком експерта від 25 червня 2018 року № 14-18, а доводам ОСОБА_1 щодо неможливості поділу у натурі нерухомого майна надано належну правову оцінку.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

За таких обставин звернення ОСОБА_1 у справі, що переглядається, з вимогою про визнання нечинним рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі № 359/2428/18 по суті направлено на перегляд цього судового рішення, яке є остаточним і перегляду не підлягає.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням принципу правової визначеності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд. Таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Ураховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , з якими погоджується й колегія суддів Верховного Суду.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 334/2465/14, від 06 грудня 2017 року у справі № 347/331/15, від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17, є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах.

Отже, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 ЦПК України.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Колегія суддів не вбачає підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наведені у клопотанні доводи щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в розумінні положення частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що свідчать про виключну правову проблему.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович