Справа № 172/692/22
Провадження № 2/172/241/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2022 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі: секретаря судового засідання - Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка, у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровська область про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

У даному будинку зареєстровані відповідачка по справі та її неповнолітня донька ОСОБА_4 , 2010 року народження. Однак останні не проживають у вказаному будинку з 17.08.2021 року. Фактично ОСОБА_2 з донькою проживають за іншою адресою - АДРЕСА_2 . Реєстрація відповідачки та її дитини у вказаному житловому приміщенні перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності будинком, розпоряджатися ним, оплачувати комунальні послуги, оформляти субсидію, проводити ремонт приміщення тощо.

У зв`язку з чим просить суд визнати ОСОБА_2 та її неповнолітню дитину ОСОБА_4 , 2010 року народження такими, що втратили право користування будинком за вищевказаною адресою.

Ухвалою судді від 14.09.2022 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, судові витрати просить стягнути з відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи Савченко О.А. надала заяву про розгляд справи у її відсутність, рішення просить прийняти на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до договору про розподіл спадкового майна та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2010 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зазначеному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2010 року народження, ОСОБА_5 , 2014 року народження, однак останні фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 17 серпня 2021 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним 09.09.2022 року старостою виконавчого комітету Васильківської селищної ради Магалою В.С.

07.02.2022 року рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку, належному позивачу на праві приватної власності з серпня 2021 року, тобто більше одного року, не надала доказів існування поважних причин, які перешкоджають їй користуватися житловим приміщенням, натомість проживає в іншому житловому приміщенні за іншою адресою, суд приходить до висновку, що відповідачка має бути визнана такою, що втратила право користування житлом, тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання неповнолітньої ОСОБА_4 , 2010 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд зазначає таке.

З матеріалів справи видно, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_4 , 2010 року народження, яка згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 09.09.2022 року є членом сім`ї власника будинку ОСОБА_2 .

Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Положеннями ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу, чи закладу охорони здоров`я, в якому вона перебуває.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції).

Неповнолітня ОСОБА_4 , 2010 року народження не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання в житловому будинку позивача, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ними таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про його відшкодування до законних представників (батьків) неповнолітньої дитини.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 368/750/16-ц, що не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі, її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Таким чином, судом не встановлено факту створення позивачу як власнику будинку неповнолітньою дитиною перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, буде суперечити її інтересам.

Тому суд у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовляє.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, ст.ст. 29, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 19, 160 СК України, ст. 150 ЖК Української РСР, суд, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровська область про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житлом - житловим будинком

АДРЕСА_1 .

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк