КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/38873/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/10046/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В, Ящук Т.І.

при секретарі Синявському Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів як несвоєчасно виплачений борг,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на його користь 13 177 доларів США, як несвоєчасно сплачений борг.

В обґрунтування позову посилався на те, що 31 січня і 12 квітня 1995 року він під письмові зобов`язання (розписки) надав у борг ОСОБА_2 загалом 16 600 доларів США.

14.05.2001 рішенням Радянського районного суду Києва стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 90 000 грн боргу та 908 грн судових витрат. 90 000 грн по курсу 5,42 гривні за один долар США, була еквівалентна 16 600 доларам США на час ухваленні рішення.

Справа двічі розглядалась в апеляційній інстанції і двічі розглядалася у Верховному суді. Ухвалою Верховного Суду України від 25.10.2004 у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 відмовлено.

07.06.2006 виписаний дублікат виконавчого листа та постановою ДВС у Шевченківському районі від 17.07.2006 відкрито виконавче провадження, про що сторін повідомлено письмово. Відповідачка більше п`яти років, уникала контактів з державними виконавцями, потім приблизно п`ять років судилася з Державною виконавчою службою, аж до розгляду справи в Вищому адміністративному суді України.

12.10.2018 він звернувся до відповідачки з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за несвоєчасно повернутий борг і таким чином перервав позовну давність терміном у три роки. В Шевченківському районному суді Києва було відкрите провадження по справі за №761/39354/18 і 19.03.2019 суд постановив рішення на його користь.

Відповідачка почала виплачувати йому борг частками у національній валюті гривні лише з 21.12.2015 і сплатила 90 000 грн згідно рішення суду лише 15.02.2018.

Для сплати 90 000 грн у вищевказаний період відповідачка зробила 15 платежів. Проте повернуті нею за рішенням суду кошти є лише еквівалентом 3 423 доларів США, а тому він має право на отримання різниці між 16 600 долів США, які передано у борг та 3 423 доларів США, які повернуто, що складає 13 177 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд безпідставно двічі відмовив йому у задоволенні заяви про задоволення позову та у задоволені заяви про роз`яснення ухвали про відмову в задоволенні позову, що стало підставою для подачі заяви про відвід судді. Проте, суд тричі відмовив йому у задоволенні заяви про відвід судді. Суд прийняв від представниці відповідачки заперечення на позовну заяву, надавши можливість їй у залі суду виправити назву «заперечення» на «відзив». Вважає, що судом грубо порушено ч. 4 ст. 178, ст. 191 ЦПК України. Суд не звернув уваги, що рішенням суду встановлено, що він позичив саме 16 600 доларів США. Крім того, судом не взято до уваги, що початок повернення частки боргу припадає тільки на грудень 2015 і розтягнувся до лютого 2018 року коли курс долара зріс з 5,42 до 26,65 грн. .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що апелянтом в апеляцій скарзі не зазначено нових обставин, які б підлягали доказуванню та доказів, які б підлягали дослідженню чи оцінці. Судом встановлено факт виконання рішення Радянського районного суду м. Києва від 14.05.2001 по сплаті боргу, а тому вимога щодо оплати боргу в доларах США не підлягає задоволенню, оскільки цим же рішенням стягнуто суму боргу у гривнях. При цьому питання щодо стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання також вирішено рішеннями суду від 29.08.2018 та від 19.03.2019.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представниця відповідачки ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Радянського районного суду м. Києва від 14.05.2001, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 90 000 грн та судові витрати 908 грн.

Цим рішенням встановлено, що між сторонами склалися договірні відносини, згідно розписок від 31 січня та 12 квітня 1995 року, за якими відповідачка отримала у борг 16 600 доларів США.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у міста Києві від 21.02.2018 закрито виконавче провадження № 45962361 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1401/01 від 07.06.2006 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 90 908 грн, оскільки сума боргу, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачені боржником в повному обсязі та перераховані на відповідні рахунки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2018 у справі № 40613/17 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з відповідачки 44 460,00 грн, з яких: 41 760 інфляційних витрат та 2 700 грн - 3 % річних від суми боргу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2019 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 967,62 грн, що складаються з інфляційних втрат - 17 893,40 грн, 3 % річних - 4 064,22 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що сума боргу по розпискам, яка складає 16 600 доларів США стягнута за рішенням суду у національній валюті та це рішення відповідачкою виконане.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У рішенні Радянського районного суду м. Києва від 14.05.2001 встановлено, що між сторонами склалися договірні відносини та відповідачка отримала у борг від ОСОБА_1 16 600 доларів США. За цим рішенням суду стягнуто заборгованість у сумі 90 000 грн, без зазначення еквівалента цієї суми у доларах США.

Позивач погодився з даним рішенням та не оскаржував його. Відтак позивач погодився з тим, що сума заборгованості визначається судом у гривневому еквіваленті до суми позики на час ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі стягнення за рішенням суду заборгованості у іноземній валюті, захист прав позичальника (стягувача) від знецінення національної валюти здійснюється в порядку ст. 533 ЦК України та рішення суду вважається виконаним, коли сума коштів сплачених боржником (у разі виконання рішення національній валюті) відповідатиме сумі коштів, стягнутих за рішенням суду за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

У разі стягнення за рішенням суду заборгованості у національній валюті, захист прав позичальника (стягувача) від знецінення національної валюти здійснюється в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України шляхом стягнення інфляційних втрат.

ОСОБА_1 двічі звертався до суду з позовами про стягнення з відповідачки інфляційних втрат та трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов`язання, виходячи із розміру грошового зобов`язання 90 000 грн та за наслідками розгляду справи з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача інфляційні втрати з листопада 2014 року по жовтень 2015 року та з 01.11.2015 по 15.02.2018.

Позивач у даній справі просить стягнути 13 177 доларів США, виходячи із курсової різниці між валютою позики та валютою погашення заборгованості (внаслідок знецінення національної валюти), за період невиконання судового рішення про стягнення в національній валюті з позичальника на користь кредитора заборгованості, враховуючи те, що спір з приводу основного зобов`язання вже був вирішений судом по суті. При цьому сам же позивач звертаючись двічі до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат, обрав спосіб захисту свого права внаслідок знецінення національної валюти через тривале невиконання боргових зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи загальнообов`язковість та остаточність судового рішення, необхідно чітко визначити чи вважається проведеним належним чином виконання зобов`язання у випадку, коли боржник (позичальник) сплатив кредитору (позикодавцю) заборгованість за договором позики, зобов`язання за яким виражені в іноземній валюті, у розмірі, який був визначений остаточним судовим рішенням у національній валюті, отримавши через певний проміжок часу після набрання законної сили судовим рішенням від позичальника повну суму, визначену у цьому рішенні.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 справі № 750/8676/15-ц коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що розмір заборгованості 90 000 грн визначено рішенням суду, яке набрало законної сили, та належним способом захисту порушеного права стягувача у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду боржницею є стягнення інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вимоги ж позивача про стягнення різниці між сумою боргу та отриманою сумою за рішенням суду, яка виникла внаслідок коливання курсу валют суперечать принципу загальнообов`язковості та остаточності судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Позивачем заявлялися відводи головуючому судді, які були визнані необґрунтованими. Мотиви відмови у задоволенні заяв про відвід судді викладені в ухвалах суду від 26.05.2022 та від 31.05.2022 .

Колегія суддів не вбачає у заявах позивача обгрунтованих підстав для відвіду головуючого судді, а тому підстави для скасування рішення суду відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить посилань на порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи та таких порушень судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 04.10.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук