Постанова

Іменем України

29 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 522/7898/17

провадження № 61-8474св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_3 - адвокат Яценко Олександра Володимирівна,

треті особи: ОСОБА_4 , філія Комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради, державний реєстратор Глущенко Андрій Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гроза Ірина Валентинівна, на постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп» (далі - ТОВ «Юргруп»), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , філія Комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради (далі - філії КП «Комунально?реєстраційні послуги»), державний реєстратор Глущенко А. О., з позовом, у якому просила: визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2017 року №19952016, яким вирішено здійснити реєстрацію права власності іпотекодержателя ТОВ «Юргруп» на нежитлову будівлю салону-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену нежитлову будівлю за ТОВ «Юргруп», проведену на підставі рішення державного реєстратора Глущенка А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19952016 від 14 квітня 2017 року; витребувати від ОСОБА_3 спірну нежитлову будівлю шляхом його виселення з цієї нежитлової будівлі салону-магазину.

Позовна заява мотивована тим, що за час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4 ними було придбано нежитлову будівлю салону?магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було оформлено на ОСОБА_4 , тому, на думку позивачки, це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

17 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії та, в забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань за цим кредитним договором, 17 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_4 , з її письмової згоди, було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_4 передав банку в іпотеку нежитлову будівлю салону-магазину.

У подальшому, до ТОВ «Юргруп» за договором про відступлення права вимоги перейшли всі права вимоги до боржника - ОСОБА_4 за кредитним договором №11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року та за іпотечним договором №11/Zкіп?08?АПЗ-02 від 17 березня 2008 року.

На підставі пункту 4.4.1 іпотечного договору, 12 квітня 2017 року ТОВ «Юргруп» звернулось до філії КП «Комунально-реєстраційні послуги» для оформлення за собою права власності на предмет іпотеки внаслідок звернення на нього стягнення в позасудовому порядку, та за наслідками такого звернення державним реєстратором Глущенком А. О. 14 квітня 2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю вказаного салону-магазину. Того ж дня ТОВ «Юргруп» відчужило вказану нежитлову будівлю салону-магазину на користь ОСОБА_3 , на підставі укладених між ними двох договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г.

Позивачка вважала, що державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Юргруп» здійснено з порушенням вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (який діяв на той час), тобто без дотримання певної процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому ОСОБА_1 вказувала, що станом на дату проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Юргруп» на спірну нежитлову будівлю ще не існувало остаточного рішення у справі № 916/3406/13 за позовом банку до ФОП ОСОБА_4 (третя особа - ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка розглядалася Господарським судом Одеської області.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила позов задовольнити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року в складі судді Ільченко Н. А. позов задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю салону-магазину загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Юргруп», проведену на підставі рішення державного реєстратора Глущенка А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2017 року № 19952016.

Витребувано від ОСОБА_3 нежитлову будівлю салону-магазину загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з цієї нежитлової будівлі салону-магазину.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки - нежитлову будівлю салону-магазину за ТОВ «Юргруп» проведено з порушенням вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Юргруп» задоволено.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2018 року скасовано, у справі ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юргруп» витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 344, 80 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ТОВ «Юргруп» обґрунтовано надіслало передбачену статтею 35 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 4.2. іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року вимогу-повідомлення за вих. № 0052 від 21 жовтня 2016 року ФОП ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про дотримання іпотекодержателем ТОВ «Юргруп» процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18), від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18) та постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61?13586св20) та від11 травня 2021 року у справі № 205/4253/17 (провадження № 61-44512св20) щодо обов`язку надання іпотекодержателем доказів належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Державна реєстрація права власності предмета іпотеки державним реєстратором Глущенко А. О. за ТОВ «Юргруп» проведена з порушенням вимоги Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, оскільки ТОВ «Юргруп» не надано жодних належних доказів надсилання на адресу ОСОБА_4 вимоги відповідно до положень статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції не врахував пункт 1.1 договорів про відступлення прави вимоги від 04 червня 2013 року, від 24 листопада 2013 року та від 06 вересня 2016 року, в якому зазначено, що на дату укладання цих договорів ФОП ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Доводи інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_3 заперечив проти доводів та вимог касаційної скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Указує, що зміст касаційної скарги фактично зводиться до того, що наявна у матеріалах справи вимога-повідомлення № 0052 від 21 жовтня 2016 року, наявність, форма та зміст якої не оскаржується в касаційній скарзі, було направлено на іншу адресу, ніж та, за якою фактично проживав іпотекодавець ОСОБА_4 . Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність повідомлення іпотекодавцем будь-кого з кредиторів/іпотекодержателів про зміну адреси, тому направлення вимоги-повідомлення за адресою, яка зазначена у кредитному та іпотечному договорах є належним повідомленням. Даний висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у справі № 757/13243/17, на яку міститься посилання в касаційній скарзі.

Зазначення адреси боржника у правочинах, які укладені третіми особами не може вважатись повідомленням боржником кредитора про зміну його адреси місця реєстрації в порядку, передбаченому умовами кредитного та іпотечного договорів.

Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

Касаційна скарга подана до Верховного Суду ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» 19 квітня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно кредитного договору № 11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року, із змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору № 11/01 від 14 травня 2008 року, ТОВ «Український промисловий банк» надав ФОП ОСОБА_4 кредит з лімітом кредитування в сумі 1 800 000 грн у валюті кредитування: гривня, долар, євро, на строк користування з 17 березня 2008 року по 16 березня 2023 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами у наступному розмірі : у гривні - 20 % річних, у доларі США - 15 % річних, у євро - 14 % річних, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 16 березня 2023 року.

У пункті 10.11 кредитного договору № 11/К-08-АПЗ від 17 березня 2008 року строни погодили, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов`язання по цьому договору, а також по правочинам, пов`язаним із забезпеченням зобов`язань за цим договором (договорам забезпечення, укладених з позичальником), третій особі без згоди позичальника, попередньо повідомивши про це позичальника за 10-ть календарних днів.

Відповідно до іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т. Г. за р. № 384, із змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін та доповнень № 1 до цього іпотечного договору від 14 травня 008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т. Г. за р. № 683, ФОП ОСОБА_4 , в забезпечення виконання ним своїх грошових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, надав банку в іпотеку нерухоме майно: нежилу будівлю салону-магазину, загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 2 525 000 грн, та належить іпотекодавцю ФОП ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого виконкомом Одеської міської ради 07 липня 2005 року, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в реєстрі прав власності не нерухоме майно 22 липня 2005 року під реєстраційним номером 11486011 (номер запису: 2735 в книзі: 45неж-90).

За умовами пункту 2.1.6. іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року у випадку порушення іпотекодавцем та/або позичальником обов`язків за цим та/або кредитним договором, в тому числі прострочення сплати чергових платежів по поверненню кредитних коштів та/або процентів та/або комісій, штрафів, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку» та цим договором.

Порядок звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки урегульовано Розділом 4 іпотечного договору.

Пунктом 4.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки, якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме : при повному або частковому неповерненні кредитних коштів (чергового платежу по сплаті кредитних коштів) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або несплаті або частковій несплаті комісій та штрафних санкцій у строки, встановлені кредитним договором.

У випадку порушення іпотекодавцем та/або позичальником обов`язків за цим договором та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.2. іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року).

Відповідно до пунктів 4.3., 4.4., 4.4.1. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим пунктом 4.4 цього договору; даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, у випадку настання будь-якої з підстав, передбачених пунктом 4.1. цього договору, зокрема, шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок основного зобов`язання відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку»; іпотекодержатель набуває нерухомість - предмет іпотеки за цим договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості - предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, обраним іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на нерухомість - предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухомість, що є предметом іпотеки.

За умовами пункту 6.7. цього іпотечного договору та пункту 10.4. кредитного договору № 11/К-08-АПЗ від 17 березня 2008 року всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі, за підписами уповноважених осіб, скріплених печатками сторін шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм за адресами, зазначеними у договорі.

У розділі 11 кредитного договору №11/К-08-АПЗ від 17 березня 2008 року та Графіку зменшення ліміту кредитування, який є додатком №1 до цього кредитного договору та його невід`ємною частиною, а також в договорі про внесення змін та доповнень №11/01 до цього кредитного договору від 14 травня 2008 року, у ввідній частині та розділі 7 іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року, в договорі про внесення змін та доповнень №1 до цього іпотечного договору від 14 травня 2008 року вказано, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

На дати укладення кредитного договору № 11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року, договору про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору № 11/01 від 14 травня 2008 року, іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року за р. № 384 та договору про внесення змін та доповнень № 1 до цього іпотечного договору від 14 травня 2008 року за реєстраційним № 683 ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , зареєстрованому 03 липня 1993 року.

Вказані кредитний договір № 11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року, договір про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору № 11/01 від 14 травня 2008 р оку, іпотечний договір № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року за реєстраційним № 384 та договір про внесення змін та доповнень № 1 до цього іпотечного договору від 14 травня 2008 року за реєстраційним № 683 було укладено ФОП ОСОБА_4 з письмової згоди ОСОБА_1 , що підтверджується заявою останньої від 17 березня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідім Т. Г. за реєстраційним № 383, та заявою ОСОБА_7 від 14 травня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т. Г. за реєстраціним № 684.

У подальшому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

04 червня 2013 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Автокразбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Український промисловий банк» відступило, а ПАТ «Автокразбанк» прийняло права вимоги до ФОП ОСОБА_4 за кредитним договором № 11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року.

21 листопада 2013 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Автокразбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вороною Т. С. за р. № 1139, за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» відступило, а ПАТ «Автокразбанк» прийняло права вимоги до ФОП ОСОБА_4 за іпотечним договором № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року.

06 вересня 2016 року між ПАТ «Автокразбанк» та ТОВ «Юргруп» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитом № 2016/12-К, за умовами якого ПАТ «Автокразбанк» відступило, а ТОВ «Юргруп» прийняло права вимоги до ФОП ОСОБА_4 за кредитним договором № 11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року, а також укладено договір № 2016/12-І про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. за р. № 1390, за умовами якого ПАТ «Автокразбанк»» відступило, а ТОВ «Юргруп» прийняло права вимоги до ФОП ОСОБА_4 за іпотечним договором № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року.

Згідно умов вищевказаних договору про відступлення права вимоги від 04 червня 2013 року, договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 21 листопада 2013 року, договору про відступлення права вимоги за кредитом № 2016/12-К від 06 вересня 2016 року та договору № 2016/12-І про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06 вересня 2016 року, спочатку до ПАТ «Автокразбанк», а потім до ТОВ «Юргруп» перейшли всі права вимоги до боржника ФОП ОСОБА_4 за кредитним договором № 11/К?08 АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року та за іпотечним договором № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року у повному обсязі.

12 квітня 2017 року з метою задоволення своїх вимог за кредитним договором ТОВ «Юргруп» звернулось до філії КП «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради для оформлення державної реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки - нежилу будівлю салону-магазину, загальною площею 482,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14 квітня 2017 року державним реєстратором Глущенком А. О. зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за ТОВ «Юргруп» на цю нежилу будівлю салону-магазину.

14 квітня 2017 року ТОВ «Юргруп» відчужив на користь ОСОБА_3 спірну нежитлову будівлю салону-магазину на підставі укладених між ними двох договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г. за р. №№ 560, 562.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є вимога визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2017 року №19952016, яким вирішено здійснити реєстрацію права власності іпотекодержателя ТОВ «Юргруп» на нежитлову будівлю салону-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену нежитлову будівлю за ТОВ «Юргруп», проведену на підставі рішення державного реєстратора Глущенка А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19952016 від 14 квітня 2017 року; витребувати від ОСОБА_3 спірну нежитлову будівлю шляхом його виселення з цієї нежитлової будівлі салону-магазину.

Правовими підстави заявленого позову зазначено недодержання державним реєстратором вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (який діяв на той час).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У справі, яка переглядається, сторони іпотечного договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя (Розділом 4 іпотечного договору).

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За змістом частин першої, другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Державний реєстратор Глущенко А. О. здійснив державну реєстрацію права власності за ТОВ «Юргруп» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 квітня 2017 року.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина друга статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (пункт 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії).

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) дійшла висновку про те, що недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця є доведення до його відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Суди попередніх інстанцій встановили, що у розділі 11 кредитного договору №11/К-08-АПЗ від 17 березня 2008 року та Графіку зменшення ліміту кредитування, який є додатком №1 до цього кредитного договору та його невід`ємною частиною, а також в договорі про внесення змін та доповнень №11/01 до цього кредитного договору від 14 травня 2008 року, у ввідній частині та розділі 7 іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року, в договорі про внесення змін та доповнень №1 до цього іпотечного договору від 14 травня 2008 року вказано, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Станом на дату укладення договорів про відступлення права вимоги від 06 вересня 2016 року позичальник/іпотекодавець ФОП ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з абзацами 4, 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

У пункті 6.7. іпотечного договору та пункті 10.4. кредитного договору № 11/К?08?АПЗ від 17 березня 2008 року сторони погодили, що всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі, за підписами уповноважених осіб, скріплених печатками сторін шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм за адресами, зазначеними у договорі.

21 жовтня 2016 року ТОВ «Юргруп» надіслало ФОП ОСОБА_4 передбачену статтею 35 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 4.2. іпотечного договору № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року вимогу-повідомлення за вих. № 0052 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а. с. 212-214).

За умовами пункту 6.6 іпотечного договору доповнення до цього договору та/або зміна окремих його положень здійснюється за письмового оформленою згодою сторін, що повинно бути засвідчено нотаріально.

Згідно з статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять відомостей про внесення змін до іпотечного договору в частині зазначення місця реєстрації/проживання іпотекодавця, а також повідомлення в установленому договором порядку про зміну ним місця реєстрації/проживання.

Частинами першою та десятою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Встановивши, що в кредитному та іпотечному договорах адресою місця реєстрації іпотекодавця ФОП ОСОБА_4 зазначена адреса: АДРЕСА_2 , іпотекодавець письмово не повідомляв жодного з іпотекодержателей про зміну адреси місця реєстрації, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що направлення ТОВ «Юргруп» повідомлення на адресу, зазначену у іпотечному договорі відповідає вимогам пункту 6.7. іпотечного договору та свідчить про дотримання іпотекодержателем ТОВ «Юргруп» процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

У справі, яка переглядається, до ТОВ «Юргруп» всі права вимоги до боржника ФОП ОСОБА_4 за кредитним договором № 11/К-08-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 березня 2008 року та за іпотечним договором № 11/Zкіп-08-АПЗ-02 від 17 березня 2008 року перейшли у повному обсязі на підставі договорів про відступлення права вимоги від 06 вересня 2016 року, які в установленому законом порядку не визнані незаконними.

Адреса реєстрації місця проживання іпотекодавця, яка зазначена в кредитному та іпотечному договорах, відмінна від адреси, яка вказана в договорах про відступлення прав вимоги від 06 вересня 2016 року, які іпотекодавцем не підписані.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Наведене спростовує посилання в касаційній скарзі про те, що належною адресою для направлення права вимоги є адреса, яка зазначена у договорах про відступлення прав вимоги, а не в кредитному та іпотечному договорах.

Постанова Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року не суперечить постановам Великої Палати Верховного Суду від: 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17(провадження № 14-711цс19); 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18); 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18) та постановам Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61?13586св20) та від11 травня 2021 року у справі № 205/4253/17 (провадження № 61-44512св20), у яких зроблено висновок про обов`язковість іпотекодержателя надання доказів належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодателю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив дотримання іпотекодержателем ТОВ «Юргруп» процедури направлення іпотекодавцю вимоги?повідомлення передбаченої статтею 35 Закону України «Про іпотеку».

Доводи касаційної скарги в частині наявності іншої адреси в іпотекодавця не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довела, що ОСОБА_4 не отримував зазначеної вимоги?повідомлення на свою адресу, яка була вказана в кредитному та іпотечному договорах. Іпотекодавець не надав своїх заперечень щодо цієї обставини, рішення суду апеляційної інстанції не оскаржував.

Крім того, доводи касаційної скарги про факт наявності у боржника іншої адреси на час виникнення спірних правовідносин зводяться до встановлення обставин справи, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Щодо закриття касаційного провадження

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить закрити касаційне провадження, посилаючись на те, що правові висновки щодо застосування норм права, які викладено у постановах Верховного Суду та на які посилається заявник касаційної скарги, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, яка переглядається (пункт 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

У пунктах 96-98 постанови від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.

Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи відзиву про те, що правові висновки щодо застосування норм права, які викладено у постановах Верховного Суду, та на які посилається заявник касаційної скарги, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, яка переглядається, оскільки в наведених у скарзі постановах суду касаційної інстанції правові позиції стосуються застосування статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Отже, оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гроза І. В., в касаційній скарзі посилається, зокрема, на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, які прийняті у правовідносинах, що є частково подібними правовідносинам у справі, яка переглядається, тому відсутні підстави для закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гроза Ірина Валентинівна, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк