ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 673/1289/21

Провадження № 22-ц/4820/1417/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників позивача та третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2022 року, суддя Дворнін О.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до Деражнянської міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Деражнянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , про встановлення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був його вітчимом. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке за заповітом належить позивачу. Оскільки йому не було відомо про наявність цього заповіту, тому строк на прийняття спадщини був ним пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Заочним рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.06.2022 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Задовольняючи позов суд виходив з поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_2 не було відомо про існування заповіту на його ім`я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що вона, як єдина рідна дитина спадкодавця, прийняла спадщину після смерті батька, тому є належним відповідачем у даній справі, однак суд її до участі у справі в якості відповідача не залучив. Апелянта не було належним чином повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції, оскільки позивач невірно зазначив адресу її місця проживання. Суд не встановив усі обставини справи, що підлягали встановленню, зокрема не визначив масу спадкового майна, що залишилася після смерті ОСОБА_3 .

Зі змісту рішення суду не вбачається, чи була досліджена судом першої інстанції спадкова справа, заведена приватним нотаріусом Бас Л.Й. щодо майна ОСОБА_3 .

Позивачем не наведено обґрунтованих підстав, щодо поважності пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки спадщина відкрилась у 2004 році, а до нотаріуса позивач звернувся у 2021 році.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд цієї справи судом належним чином. Він пропустив строк, визначений законом для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що не був обізнаний про існування складеного на його ім`я заповіту. Незалучення ОСОБА_1 як співвідповідача не є підставою для скасування судового рішення, оскільки вказане процесуальне порушення до помилкового вирішення справи судом не призвело.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кальня, Деражнянського району, Хмельницької області (а.с. 84).

Зі змісту заповіту, складеного ОСОБА_3 10.07.2003 року вбачається, що він заповідав належну йому на праві особистої власності 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, земельну ділянку в кількості 1,00 га, що знаходиться на території сільської ради в с. Кальня, Деражнянського району, а також сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ХМ №0217529 у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Маяк революції», розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, ОСОБА_2 (а.с. 7-8).

Згідно з письмовим повідомленням приватного нотаріуса Хмельницької районної нотаріальної контори №408 від 18.10.2021 року, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через недотримання вимог ст.ст. 1270 та 1272 ЦК України, пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

При розгляді цієї справи судом першої інстанції було встановлено фактичні обстави справи та ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, однак не враховано наступного.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12.12.2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13.03.2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)).

Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №1316/364/12).

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі №761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20.01.2021 року у справі №203/2/19.

Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Предметом спору в цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами в справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 року у справі №183/5181/18).

Як вбачається з матеріалів справи, на день відкриття спадщини із спадкодавцем проживала та була зареєстрована дочка померлого, ОСОБА_4 , яка в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , звернулася до приватного нотаріуса з відповідною заявою, відтак саме вона є належним відповідачем у даній справі (а.с. 43, 45, 48).

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Враховуючи, що Деражнянська міська рада Хмельницької області, як орган місцевого самоврядування, не є належним відповідачем у даній справі, оскільки таким є ОСОБА_1 , яка залучена до розгляду цієї справи як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення 1362 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2022 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Деражнянської міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1362 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова