Справа № 309/4517/21
Провадження № 2/309/1063/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2022 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Кемінь В.Д.
з участю секретаря судового засідання Бринзей Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним майном шляхом вселення у житло -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути перешкоди в користуванні майном шляхом його вселення в будинок АДРЕСА_1 , який є його власністю. Позов обґрунтовує тим, що в період з 14.06.1980 року по 20.09.2021 рік він та відповідачка ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах. За весь час шлюбу Сторони проживали у будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується відомостями з реєстру прав на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що після винесення рішення Хустським районним судом про розірвання шлюбу між ними, відповідачка ОСОБА_2 продовжує проживати у вищезазначеному будинку. Відповідачка змінила замки в будинок, встановила камери спостереження, та не впускає його до власного будинку та його господарських споруд. Під час останньої спроби зайти у належне йому дворогосподарство з метою забрати належний йому велосипед, відповідачка викликала поліцію та стосовно нього було складений протокол за економічне насильство. Позивач також неодноразово викликав поліцію, для захисту своїх прав, однак працівники поліції приїхавши на виклик повідомили, що даний спір потрібно вирішувати в судовому порядку. Даний факт підтверджується повідомленням поліції №1052/106/28-21 від 29.09.2021року. В досудовому порядку вирішити дане питання з Відповідачкою є неможливо, остільки остання взагалі ігнорує його пропозиції та не бажає вирішувати дане спірне питання. Відповідачка із незрозумілих підстав взагалі заперечує його право власності на майно, вважає, що будинок є виключно її власністю, та вчиняє всі дії щоб унеможливити доступ до майна та повноцінно ним користуватися. У зв`язку з даними обставинами він змушений звертатися до суду.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви, відповідно до яких просили розглядати справу за їх відсутності позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи представник відповідача повідомлявся належним чином шляхом відправлення СМС повідомлення, про його виклик на розгляд справи. Причини неявки в судове засідання сторони відповідача не відомі, відзиву на позовну заяву сторона відповідача не подавала. Під час проведення підготовчого судового засідання відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 подавали письмові заяви про розгляд справи на стадії підготовчого судового засідання без їхньої участі та не заперечували проти закриття підготовчого судового засідання.
У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.
За змістом ст.41 Конституції України, ст.ст.316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім`ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Сторонами по даній справі не оспорюється той факт, що матеріально-правовим об`єктом, з приводу якого виникло конфліктне правовідношення є нерухоме майно, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.1980 року та почали проживати спільно у будинку АДРЕСА_1 , що стверджується записом у паспорті громадянки України ОСОБА_2 , про її реєстрацією за вказаною адресою та підтверджено в судовому засіданні сторонами у справі. Шлюб між сторонами розірвано 20 червня 2020 року згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні витягу з реєстру прав власності, право власності на спірний будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем. ОСОБА_1 .
Відповідачка ОСОБА_2 заперечує право позивача на вселення у спірний будинок, який належить йому на праві приватної власності і тим самим суд в сукупності розцінює відмову як додатковий доказ перешкод позивачу у проживанні спірному будинку.
Як встановлено в ході судового розгляду позивач маючи зареєстроване місце проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , не може користуватися спірним будинком через перешкоди з боку відповідачки ОСОБА_2 , яка мотивує свою поведінку тим, що позивач зчиняє сварки. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР: члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.64 ЖК Української РСР: до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільнегосподарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст.163 ЖК Української РСР: у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
На підставі встановлених по справі обставин, а також норм ЖК Української РСР, які діяли на час виникнення правовідносин між сторонами в даному випадку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідачкою не спростовується факт проживання позивача ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 , і належність цього будинку на праві приватної власності за позивачем ОСОБА_5 . Відповідачкою також не спростовується обставина про те, що позивач не має іншого постійного житла і нею не подано жодних доказів про те, що позивач втратив належне йому право власності на спірний будинок. Однак, фактично через спротив відповідачки ОСОБА_2 , позивач не має доступу до власного житла будинку.
Приписами частини першої ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 та частини першої ст.318 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Таким чином, гарантуючи захист права власності, закон надає саме власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.
Судові витрати по справі у сумі 908 грн. слід стягнути з відповідачки відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,247,259,263-265,280-284 ЦПК України, ст.ст.319,321,391 ЦК України -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом вселення ОСОБА_1 в належний йому житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.