Номер провадження: 22-ц/813/3638/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське», третя особа ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 54681,94 грн.; моральну шкоду в сумі 140000 грн.; витрати на проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 2000 грн. та витрати на судовий збір в сумі 2942,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське» (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Середня, буд. 83-В) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 54 681, 94 грн. (п`ятдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят одну гривень 94 копійок), витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 823, 76 грн. (вісімсот двадцять три гривень 76 копійок).

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київське» подало до суду апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року в частині стягнення з ТОВ «Київське» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 54681,94 грн. та витрат на проведення експертного дослідження автомобіля у розмірі 2000 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київське» судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на її необгрунтованість, просить суд відмовити ТОВ «Київське» в задоволенні апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25.05.21 року та залишити його без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року ТОВ Київське» оскаржує лише в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 54 681, 94 грн. та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині його оскарження.

Оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції, в частині його оскарження, вищезазначеним вимогам закону відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28 серпня 2020 року рухався на належному йому автомобілі «AUDI A7» і вирішив зупинитися біля магазину-супермаркету «Santim» за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 26. Під час здійснення зупинки він помітив що інший автомобіль від`їджає від магазину і він вирішив поставити свій автомобіль на його місце. В зв`язку з цим позивач відразу почав рух в напрямку вільного місця для паркування автомобіля, і здійснюючи паркування відчув сильний удар в нижню частину свого автомобіля з правого боку. Вийшовши зі свого авто, він побачив, що удар був здійснений металевим блокіратором паркувального місця, який автоматично піднімався вгору.

Керування даного металевого блокіратора здійснював з пульту управління ОСОБА_2 , який являвся співробітником ТОВ «Київське», якому і належить магазин-супермаркет «Santim». Дана подія сталася о 21 годині 08 хвилин.

По факту події, яка сталася 28 серпня 2020 року, унаслідок якої була завдана шкода автомобілю позивача, позивачем в телефонному режимі була викликана поліція. На місце пригоди о 22 годині 49 хвилин приїхав екіпаж поліції № 3513. Ними було встановлено, що автомобілю завдана шкода у вигляді пошкодження бамперу, решітки радару та пошкодження самого радару, про що свідчить Талон-повідомлення єдиного обліку № 41467.

Проте, співробітниками поліції за фактом події протокол про адміністративне правопорушення складено не було, з посиланням на те, що за вказаними фактами виникли цивільно-правові відносини і рекомендували звернутися до суду. Така позиція поліції відображена, також, у листі Приморського відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області вих. № 36/-42952ЕО від 30.09.2020 року (а.с.38).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 54 681, 94 грн. та витрат на проведення експертного дослідження автомобіля у розмірі 2000 грн., районний суд виходив з того, що обставини позову ОСОБА_1 в цій частині вимог знайшли своє належне підтвердження за розглядом справи, є обґрунтованими та доведеними, а відповідачем не спростовані. Крім того, судом також зазначено, що оскільки паркування автомобілів біля магазину-супермаркету «Santim» і автоматично з пульту управляння піднімав вгору металевий блокіратор паркувального місця (юніпаркер) працівник ТОВ «Київське» - ОСОБА_2 , тому відшкодовувати завдану майнову шкоду позивачу має саме ТОВ «Київське».

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Судовим розглядом справи встановлено, що територія, на якій здійснював паркування свого автомобіля позивач ОСОБА_1 , являється офіційно відведеним майданчиком для паркування, що підтверджується договором балансоутримання місць для паркування № 169/ІІ-СЛ-2019/03-01 від 01 серпня 2019 року, який діяв до 31.12.2020 року (а.с.42-43).

Зі змісту цього договору вбачається, що КП «Одестранспарксервіс», як уповноважена особа, надає ТОВ «Київське», як оператору, право організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 2.3.4. даного договору ТОВ «Київське» зобов`язане забезпечувати безпеку дорожнього руху на місцях для паркування.

Відповідно до п. 24 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342, оператор зобов`язаний, зокрема, - обладнати майданчик для паркування відповідно до вимог цих Правил, Правил дорожнього руху, норм, нормативів, стандартів з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху; - організовувати навчання персоналу, який обслуговує майданчик для паркування; - забезпечувати безоплатно персонал, який обслуговує майданчик для паркування, спеціальним одягом з метою забезпечення його безпеки під час виконання службових обов`язків, а також безпеки дорожнього руху. Зразки спеціального одягу затверджує Мінрегіон.

Судом також встановлено, що металевий блокіратор паркувальних місць (юніпаркер) влаштований відповідачем ТОВ «Київське» без оснащення системи безпеки, а саме без датчику руху та звукового і візуального (попереджувального) сигналів, що суперечить безпеці дорожнього руху.

Металевим блокіратором паркувальних місць (юніпаркером) керував не паркувальник, а особа яка займала посаду охоронця ОСОБА_2 , тобто паркування автомобілів здійснював, працівник відповідача, який навіть не був обізнаним та не навченим відповідній професії і тому здійснив керування металевого блокіратора паркувального місця (юніпаркеру) з пульта управляння не кваліфіковано, чим спричинив пошкодження автомобіля позивача. Дані обставини є порушенням вимог п. 24 Правил паркування транспортних засобів.

Також як встановлено судом, паркувальник не був одягнений в спеціальний одяг з метою забезпечення його безпеки під час виконання службових обов`язків, а також безпеки дорожнього руху, що вбачається з фото, яке було зроблено відразу після того, як сталася дана подія (а.с. 36).

Так, відповідно до п. 2.1. Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затверджених рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VI, організація та розміщення майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок здійснюється на підставі, зокрема, схеми розміщення майданчиків для платного паркування транспортних засобів, узгодженої та затвердженої в установленому порядку.

Відповідно до п. 2.6. Положення, для отримання Схеми оператор зобов`язаний звернутися до уповноваженого органу із заявою. Даним пунктом, також, передбачений прядок погодження схеми розміщення майданчиків для паркування транспортних засобів та спеціально відведених автостоянок і влаштування юніпаркерів (металевих блокіраторів паркувальних місць).

В матеріалх справи відсутня схема розміщення майданчику, яка погоджена з Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

У матеріалах справи є лист Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (відповідь на адвокатський запит) вих. № 01-13/630/2вих від 28.09.2020 року, в якому зазначено, що відповідач ТОВ «Київське» не зверталося і до райадміністрації стосовно погодження схем розміщення майданчиків для паркування транспортних засобів та спеціально відведених автостоянок і влаштування юніпаркерів (металевих блокіраторів паркувальних місць) за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 26.

Судом встановлено, що влаштування юніпаркерів (металевих блокіраторів паркувальних місць) за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 26 було здійснено відповідачем ТОВ «Київське» самовільно, що є порушенням вимог п. 9.1. (17), п. 9.1. (29) Правил благоустрою території міста Одеси», затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VІ, п. 2.6. Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VI.

Таким чином, суд вірно дійшов висновку, що ТОВ «Київське» були створені перешкоди для дорожнього руху і як наслідок, автомобілю позивача була завдана шкода у вигляді пошкодження бамперу, решітки радару та пошкодження самого радару, у звязку із чим висновок районного суду про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 54 681, 94 грн. та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 2000 грн. є вірним.

У доводах апеляційної скарги, ТОВ «Київське» посилається на те, що у судовому рішенні зазначено, що екіпажем поліції прибувшим на місце не встановлено, що автомобілю позивача була завдана матеріальна шкода у вигляді пошкодження бамперу, решітки радару та пошкодження самого радару, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку № 41467, тобто, як зазначає апелянт, суд не звернув уваги на той факт, що у цьому талоні - повідомленні ніяким чином не зазначено про перелічені пошкодження авто позивача, а лише зазначено, що 27.08.2020 року позивач майже годину очікує поліцію стосовно ДТП (зіткнення з юніпаркером) та просить прискорити прибуття наряду. Також апелянт зазначає, що суд не звернув увагу і не той факт, що наряд поліції так і не прибув на місце ДТП, оскільки жодних адміністративних матеріалів не складалось, факт ДТП не зафіксовано, схема ДТП відсутня, як відсутні і інші докази встановлення винуватості відповідача у вчиненні ДТП, адже саме факт фіксації ДТП мав бути доказом того, що саме на місці події позивач пошкодив автомобіль та вказував на причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та вчиненою матеріальною шкодою позивачу.

Проте вказані доводи апелянта є необгрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, з наявної у матеріаліах справи копії талону повідомлення єдиного обліку №41467 про прийняття і реєстрацію заяви вбачається, що 27.08.2020 р. о 22:15 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 27.08.2020 о 22:13 за адресою: Приморський район м.Одеса, вул. Велика Арнаутська буд. 26. Скаржиться що майже годину очікує поліцію стосовно ДТП (Ауді НОМЕР_2 зіткнення з паркоматом). Просить прискорити наряд. Заявник ОСОБА_1 (а.с. 37).

Також звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що по факту події, яка сталася 28.08.2020 року внаслідок якої була завдана шкода його автомобілю, ним в телефонному режимі була викликана поліція. На місце пригоди о 22 годині 49 хвилин приїхав екіпаж поліції №3513, яким було встановлено, що автомобілю завдана шкода у вигляді пошкодження бамперу, решітки радару та пошкодження самого радару. Проте, співробітники поліції, приїхавши на місце пригоди, відмовилися складати протокол про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що це цивільно-правові відносини і рекомендували звернутися до суду.

Така позиція поліції також відображена і в Листі Приморського відділу поліції в м.Одесі Головного управління поліції в Одеській області від 30.09.2020 року вих. № 36/-42952ЕО (а.с. 38).

Про факт пошкодження автомобіля позивача металевим блокіратором паркувального місця (юніпаркером), також, свідчать фотографії, які є в матеріалах справи і які були зроблені позивачем того ж дня в момент, коли приїхала поліція за його викликом (а.с.35-36).

Відповідно до Висновку № 139-20 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу AUDI A7, р.н. НОМЕР_2 , який був виготовлений судовим експертом Крутих Є.О. 18.09.2020 року за заявою позивача від 01.09.2020 року, розмір завданої шкоди складає 54 681,94 гривень.

Крім того, матеріалами справи також встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.01.2021 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 щодо витребування доказів у відповідача, а саме відео зйомки камер відео нагляду біля магазину супермаркету «Santim» за адресою: м.Одеса, вул. Велика Арнаутська,26, які здійснювали відео фіксацію паркувальних місць біля магазину 28.08.2020 року з проміжком часу з 20-ї години 50 хвилин по 21 годину 20 хвилин (а.с. 128-130).

Однак, на виконання вищевказаної ухвали суду, відповідачем 26.02.2021 року було надано до суду заяву, у якій відповідач ТОВ «Київське» зазначив, що надати записи з камер відео спостереження біля магазину супермаркету «Santim» за адресою: м.Одеса, вул. Велика Арнаутська,26, які здійснювали відео фіксацію паркувальних місць біля магазину 28.08.2020 року з проміжком часу з 20-ї години 50 хвилин по 21 годину 20 хвилин не виявляється можливим, у зв`язку з обмеженим обсягом пам`яті комп`ютера не більше 17 (сімнадцяти) календарних днів (а.с. 137).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження апелянта про те, що суд порушив принцип законності, оскільки вийшов за межі предмету доказування, тобто з`ясував ті обставини, які не є змістом вимог чи заперечень позивача та не відносяться до інших обставин, які мають значення для вирішення справи по суті є також необгрунтованими. Так, зокрема апелянт посилається на те, що у рішенні суду першої інстанції зазначається про те, в який одяг був одягнутий працівник відповідача, про те, що металевий блокіратор влаштований без оснащення системи безпеки, хоча на думку апелянта, дослідження даних фактів не входить до предмету доказування та не є предметом спору. Дослідження погодження схем розміщення майданчиків для паркування транспортних засобів також не є предметом спору та носить публічно правовий характер, а тому не може досліджуватись у справі про приватно правові відносини. Крім того, як зазначає апелянт, судом першої інстанції на підставі наданого позивачем Листа Приморської районної адміністрації ОМР помилково та необґрунтовано зроблено висновок, що влаштування юніпаркерів було здійснено відповідачем самовільно, тим самим, як зазначає апелянт, суд вийшов за межі предмету позову.

Так, апеляційний суд зазначає, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

До предмета доказування в широкому сенсі можна віднести наступні групи фактів: 1) юридичні факти матеріально-правового характеру; 2) доказові факти; 3) юридичні факти процесуально-правового характеру (що визначають наявність у особи права на пред`явлення позову та здійснення інших процесуальних дій); 4) факти, що сприяють правильній оцінці доказів (наприклад, факт фальшивості письмового доказу); 5) факти, встановлення яких необхідно суду для виконання запобіжних і виховних завдань цивільного судочинства.

Разом з тим, ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наявної у матеріалах справи копії рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 420/4739/20 (а.с. 79-87), вбачається, що на стор. 5 абзац 7 даного рішення зазначено, що «Предметом розгляду даної справи № 420/4739/20 є правомірність, наявність повноважень на видання вимоги (припису) № 150 від 12.05.2020 року інспектором Рейда Б.М. директору ТОВ «Київське» Рубану П.В., яким вимагається протягом 10 діб з моменту отримання вимоги демонтувати…….. та технічні засоби регулювання дорожнього руху («юніпаркери») у кількості 4 штуки на паркувальному майданчику в м. Одесі, вул. Велика Арнаутська, 26.»

Таким чином, саме з цього рішення вбачається, що директор ТОВ «Київське» ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності, зокрема, за самовільне влаштування технічних засобів регулювання дорожнього руху («юніпаркери») у кількості 4 штуки на паркувальному майданчику в м. Одесі, вул. Велика Арнаутська, 26.»

У вищевказаному рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 420/4739/20 також зазначено, що «Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2020 року по справі №522/8574/20 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.139 ч.1 КУпАП за те, що 07.05.2020 року на вул. Велика Арнаутська, 26 в м. Одесі створив перешкоду дорожньому руху шляхом встановлення на паркувальному майданчику технічних засобів регулювання дорожнього руху («юніпаркери») у кількості 4 штуки, таблички зовнішньо схожу на дорожній знак 5.38 «Місце стоянки» з написом «Тільки для гостей Santim». Накладений штраф у розмірі 510 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 27.07.2020 року постанова суду від 25.06.2020 року залишена без змін.»

Таким чином, про те що технічні засоби регулювання дорожнього руху юніпаркери влаштовувалися відповідачем самовільно підтверджується Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2020 року та Постановою Одеського апеляційного суду від 27.07.2020 року у справі №522/8574/20.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що співробітники ТОВ «Київське» повідомили, що їх керівництво не зверталося до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, стосовно погодження схем розміщення майданчиків для паркування транспортних засобів та спеціально відведених автостоянок і влаштування юніпаркерів (металевих блокіраторів паркувальних місць) за адресою: АДРЕСА_2 .

З листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вих. № 01-13/630/2вих від 28.09.2020 року (відповіль на адвокатський запит, а.с. 48-49) вбачається, що ТОВ «Київське» не зверталося і до райадміністрації стосовно погодженні розміщення майданчиків для паркування транспортних засобів та спеціально відведених автостоянок і влаштування юніпаркерів (металевих блокіраторів паркувальних місць) за адресою: АДРЕСА_2 .

В вищевказаному листі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради також зазначено, що раніше співробітниками райадміністрації вже проводилася перевірка за адресою: АДРЕСА_2 , під час якої, зафіксовані факти порушень «Правил благоустрою території міста Одеси» - самочинне влаштування юніпаркерів. В зв`язку з цим, на елементах благоустрою (юніпаркерах) були розміщені приписи щодо самостійного демонтажу. Станом на 02.03.2020 року юніпарке демонтовані.

Отже лише на підставі вищенаведених доказів районний суд зазначив, що влаштування юніпаркерів було здійснено відповідачем самовільно, що являється порушенням вимог п. 9.1. (17), п. 9.1. (29) Правил благо території міста Одеси», затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.20 № 1631-VI, п. 2.6. Положення про організацію та порядок паркування трансг засобів у місті Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VI.

Таким чином, суд вірно встановив, що в даній справі відстежується та є в наявності причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою позивачу.

Влаштування самовільно юніпаркерів та незабезпечення належного персоналу, який був би обізнаний з правилами паркування та безпекою дорожнього руху, призвело до непрофесійного керування автоматичним металевим блокіратором паркувального місця (юніпаркером) з пульта управляння, і як наслідок спричинення пошкодження автомобіля позивача.

Так як, ТОВ «Київське» не були дотримані вищезазначені вимоги та зобов`язання, передбачені Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342, Правилами благоустрою території міста Одеси», затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VІ, Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VI, в зв`язку з цим, були створені перешкоди для дорожнього руху і як наслідок, автомобілю позивача була завдана шкода у вигляді пошкодження бамперу, решітки радару та пошкодження радару.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівеиком під ачс виконання ним своїх трудових (службрвих) обов`язків.

Оскільки здійснював паркування автомобілів біля магазину-супермаркету «Santim» і автоматично з пульту управляння піднімав вгору металевий блокіратор паркувального місця (юніпаркер) працівник ТОВ «Київське» - ОСОБА_2 , то відшкодовувати позивачу майнову шкоду має саме ТОВ «Київське».

Вина відповідача ТОВ «Київске» полягає в тому, що ТОВ «Київське» не були дотримані вищезазначені вимоги та зобов`язання, передбачені Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342, Правилами благоустрою території міста Одеси», затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VІ, Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1251-VI, а саме, зокрема: - самовільно були влаштовані металеві блокіратори паркувальних місць (юніпаркери); - не було організоване навчання персоналу, який обслуговує майданчик для паркування. А саме, металевим блокіратором паркувальних місць (юніпаркером) керував не паркувальник, а особа яка займала посаду охоронця ОСОБА_2 , що підтверджується наказом ТОВ «Київський» № 219-п від 19.08.2020 року про прийняття на роботу ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів встановлення винуватості відповідача у вчиненні ДТП та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та вчиненою матеріальною шкодою позивачу, спростовуються наявними у матеріалах справи належними доказами.

Посилання апелянта ТОВ «Київське» на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою твердження відповідача про те, шо з висновку експертного автотоварознавчого дослідження неможливо встановити, внаслідок якої саме дорожньо-транспортної пригоди позивач просив встановити матеріальний збиток, оскільки автотоварознавча експертиза визначає лише розмір збитку завданого власнику транспортного засобу, однак не відповідає на основні питання, необхідні для встановлення причинного зв`язку між подією та збитками позивача, є також безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення позивача ОСОБА_1 , 18.09.2020 року судовим експертом Крутих Є.О. був складений висновок № 139-20 автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу AUDI А7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким була встановлена вартість матеріального збитку (а.с. 14-33).

У вступній частині вказаного висновку зазначено, що експертний (технічний) огляд пошкодженого КТЗ внаслідок події від 27.08.2020 року, проводився 08.09.2020 року, у світлий час доби, за адресом: м.Одеса, Тираспольське шосе 16, СТО. Огляд проводився в пристуності власника досліджуваного ТЗ, учасник події був відсутній, представник учасника події був відсутній, КТЗ представлний до експертного огляду у незмінному стані після події.

Даний висновок судового експерта є належним доказом, оскільки за хронологією подій вбачається, що 28.08.2020 року о 21 годині 08 хвилин сталася подія під час якої була завдана шкода автомобілю позивача.

Більш того, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги та відповіді на відзив на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 подав до суду заперечення (а.с. 196-201), у яких зазначив, що експерт письмово запрошував представника відповідача ТОВ «Київське» на огляд пошкодженного автомобіля позивача для здійснення в подальшому експертного автотоварознавчого дослідження, тобто в відповідача була можливість прийняти участь при дослідженні автомобіля позивача і зі свого боку повідомити обставини події та додатково перевірити наявність пошкоджень і порівняти їх з тими пошкодженнями, які були завдані автомобілю позивача в день коли сталася пригода, однак таким правом відповаідач не скористався.

Також під час розгляду даної справи як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, жодних клопотань від відповідача щодо призначення експертизи по справі не надходило, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є також безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали б на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30.09.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда