Справа № 127/7633/20
Провадження № 22-ц/801/1387/2022
№ 22-ц/801/1558/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К.П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 рокуСправа № 127/7633/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., особи, яка подала апеляційні скарги, позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , її представника адво-ката Шиманського В. М., представника відповідача-позивача ОСОБА_2 адвоката Шикунової А. О., розглянувши за правилами, встановленими для роз-гляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому су-довому засіданні у м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на

стороні позивачки Служби у справах дітей Вінницької міської ради,

ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, визна-

чення місця проживання дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком,

за апеляційними скаргами позивачки-відповідачки ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року, додаткове рішення цього ж суду від 14 липня 2022 року, ухвалені у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Гуменюка К. П., дати складення повних текстів яких не зазначені,

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Красіловський В.О. звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом у її інтересах про стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Від спільного проживання у шлюбі, який розірваний у судовому порядку у 2019 році, у сторін у справі народилися двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 з квітня 2016 року працює за контрактом у Німеччині, де сторони разом з дітьми проживали однією сім`єю до липня 2018 року, а з указаної дати позивач-ка із сином ОСОБА_6 повернулися в Україну. За взаємною згодою сторін старша донька ОСОБА_7 залишилася проживати разом з батьком. Позивачка працює у Міському комунальному підприємстві «Вінницязеленбуд», отримує заробітну плату близько 7000,00 гривень на місяць, інших доходів не має. Син ОСОБА_6 часто хворіє, відвідує спеціалізований дошкільний дитячий заклад санаторного типу № 37, однак відповідач відмовляє у матеріальній допомозі з утримання дитини. ОСОБА_1 просила суд стягнути на свою користь з ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки усіх його доходів від заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

02 вересня 2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Шикунова А. О. звернулася в суд у його інтересах із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця прожи-вання дитини, зазначаючи, що з вересня 2016 року сім`я сторін у справі разом з дітьми проживала у Німеччині, діти були там зареєстровані, донька навчалася у школі, син відвідував дитячий навчальний заклад. Усі витрати сім`ї ніс вик-лючно ОСОБА_2 . Однак у серпні 2017 року відносини між подружжям погір-шилися, відповідачка мала повернутися в Україну, а діти за свого бажання мали залишитися з батьком у Німеччині, на що ОСОБА_1 погодилася, але попро-сила, щоб син побув з нею до того часу, як він піде у школу, влітку 2020 року ОСОБА_2 забере його до Німеччини на постійне місце проживання. У кінці червня 2018 року ОСОБА_1 з сином поїхали в Україну, м. Вінницю. Через недотримання домовленостей з матір`ю дітей, в інтересах сина ОСОБА_6 подана у суд ця зустрічна позовна заява про визначення місця проживання хлопчика з батьком.

26 жовтня 2020 року адвокат Красіловський В. О. в інтересах ОСОБА_1 подав суду заяву про зміну предмету позову, де окрім вимоги про стягнення аліментів просив суд визначити місце проживання сина з матір`ю, посилаючись на те, що батько дитини не виконує свої обов`язки, не приділяє сину уваги. Хлопчик не бажає проживати з батьком, проживання з матір`ю відповідає інтересам дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, визначення місця проживання сина з матір`ю відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина з батьком задоволений, визначене місце проживання неповнолітнього ОСОБА_9 , 2014 року народження, з батьком ОСОБА_2 . Судові витрати зі сплати судового збору судом не розподілені.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2022 року заява представника відповідача-позивача ОСОБА_2 адвоката Шикунової А. О. про стягнення судових витрат задоволена частково. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнутий судовий збір у розмірі 840,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28500,00 гри-вень.

Судові рішення від 09 червня 2022 року, від 14 липня 2022 року оскаржу-ються в апеляційному порядку позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 , яка вважає рішення про задоволення зустрічного позову, розподіл судових витрат відповідача-позивача на оплату професійної правничої допомоги ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вона просить оскар-жувані рішення скасувати, її позов про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини з нею задоволити; у задоволенні зустрічного позову відмо-вити.

Визначеним цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалами апеляційного суду від 22 липня та 08 серпня 2022 року правом подати відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 позивач-відповідач ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки-позивачки - Служба у справах дітей Вінницької міської ради Він-ницької області, ОСОБА_10 не скористалися, відзиви від них суду не надхо-дили. У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, оскільки мешкає у Німеччи-ні. У справі бере участь його повноважний представник адвокат Шикунова А.О. Також у суд не з`явилися треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Усі учасники справи завчасно повідомлені про місце, день та час її розгляду, про що свідчать додані до матеріалів справи докази. 12 вересня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява повноважного представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н. М., яка просить розглядати справу за її відсутності; вона підтримує висновок з питання, що має місце, Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09 лютого 2021 року № 01-00-011-6992, наданий суду першої інстанції. За викладених обставин, що мають місце, ураховуючи думку учасників справи, котрі з`явилися у судове за-сідання та не заперечують її розгляду у відсутності нез`явившихся учасників справи, у відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеля-ційного суду ухвалила розглянути дану справу у порядку апеляційного прова-дження у відсутності тих учасників справи, котрі не з`явилися у судове засі-дання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційних скаргах ОСОБА_1 , її представника адвоката Шиманського В. М., заперечення на апеляційні скарги представника відповідача-позивача ОСОБА_2 адвоката Шикунової А. О., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задово-ленню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунту-ватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із до-триманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду першої інстанції не відповідають зазначеним вимогам, вони є помилковими через залишення поза увагою фактичних обста-вин справи, що мають місце відносно сторін у справі, зокрема, стосовно пози-вачки-відповідачки та дитини, котра проживає з нею, неправильне застосування судом норм матеріального права, процесуального права. Оскаржувані рішення є такими, що не відповідають найліпшим, найвищим інтересам малолітнього хлопчика.

Частинами першою, другою статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися орга-ном опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця про-живання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Ор-ган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

27 лютого 1991 року Україною ратифікована Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка визначає основоположні засади у сфері захисту прав дитини. Положеннями цієї Конвенції визначено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, у межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Нормами статей 1-3 цієї Конвенції «Про права дитини» пе-редбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнай-кращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині за-безпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беру-чи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відпові-дають за неї перед законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законо-давчі та адміністративні заходи.

Вбачається необхідним та обгрунтованим визнати, що законні права та ін-тереси позивачки-відповідачки ОСОБА_1 як матері малолітнього сина не ви-знаються відповідачем-позивачем ОСОБА_2 безпідставно, тому підляга-ють судовому захистові.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що вони з 07 вересня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Він-ницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року у справі № 127/331/19 розірваний. Це рішення суду набрало законної сили 12 травня 2019 року. Від спільного проживання у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час ОСОБА_1 , повернувшись в Україну із сином з Німеччини у липні 2018 року, мешкає у АДРЕСА_1 , у будинку загальною площею 144,2 кв.м., житловою - 86,7 кв.м., 1/2 частина якого належить їй на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 29 червня 2022 року. Інша частина будинку належить на праві власності матері ОСОБА_1 - ОСОБА_10 . З акту обстеження жит-лових умов сім`ї ОСОБА_1 № 403, складеного 22 вересня 2020 року комі-сією у складі голови квартального комітету «Ясний» та членів комісії, убача-ється, що будинок облаштований водопостачанням, індивідуальним газовим опаленням, його технічний стан та умови проживання сім`ї є задовільними. По-зивачка-відповідачка ОСОБА_1 на даний час працює на посаді економіста у ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада» з 05 травня 2020 року, її дохід з дати працевлаштування по 31 серпня 2020 року склав 56723,53 гривні. Згідно з характеристикою за місцем роботи від 23 вересня 2020 року за період перебування на посаді економіста по теперішній час ОСОБА_1 зарекомендувала себе позитивно як кваліфікований фахівець та дисциплінова-ний працівник. За характером спокійна та урівноважена, жодної скарги від ке-рівництва та колег щодо неї не надходило, тільки позитивні відгуки. У колек-тиві користується повагою. Відповідно до довідки Комунального закладу «До-шкільний навчальний заклад № 37 Вінницької міської ради» від 20 лютого 2020 року № 05-01-16/03 ОСОБА_5 відвідував цей заклад санаторного типу з 27 серпня 2018 року. Мати приймала активну участь у вихованні дитини, відпо-відально ставилася до батьківських обов`язків, створювала належні умови для розвитку дитини. Батько ОСОБА_2 не брав участі у вихованні, не цікавився розвитком дитини у садочку. За період з 27 серпня 2018 року у заклад не з`яв-лявся, дитину жодного разу не забирав, до вихователів чи адміністрації садочка з питань виховання сина не звертався. Довід-кою цього ж закладу від 29 верес-ня 2020 року засвідчується, що ОСОБА_5 перебував у закладі з вересня 2018 року по липень 2020 року, заклад дошкільної освіти відвідував нерегу-лярно. 2019 рік: січень - 0 днів; лютий - 9 днів; березень - 2 дні; квітень - 15 днів; травень - 16 днів; червень - 9 днів; серпень - 10 днів; вересень - 7 днів; жовтень - 9 днів; листопад - 18 днів; грудень - 17 днів. 2020 рік: січень - 12 днів; лютий - 9 днів; березень - 5 днів; червень - 0 днів; липень - вибув із закладу дошкільної освіти. До закладу ОСОБА_6 приводили та забирали найчастіше ба-буся та дідусь. З довідки від 22 вересня 2020 року № 82, виданої Комунальним закладом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 32 Вінницької міської ради» убачається, що ОСОБА_5 є учнем 1б класу цього закладу. Із заявою про зарахування дитини до школи 15 червня 2020 року зверталася його мати ОСОБА_1 .

Як вбачається з паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідача-позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , він з 2017 року прийнятий на тимчасовий консульський облік Генерального консульства України у Мюнхені у зв`язку із працевлаштуванням. З 23 листопада 2017 року ОСОБА_2 орендує квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати/душ/туалет, комори, підвального приміщення, балкона та одного го паркувального місця. Житлова площа квар-тири становить близько 74 кв.м., що підтверджується безстроковим договором її оренди від 23 листопада 2017 року. З 31 серпня 2019 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , працює по безстроковому договору з 01 липня 2017 року у відділі механічного проектування компанії «ХБЦ-радіоматік ГмбХ». З характеристики від 23 квітня 2020 року цієї компанії відносно ОСОБА_2 слідує, що він має відмінні експертні знання, характе-ризується виключно позитивно, знаходить спільну мову з усіма контактними особами, зустрічає їх доброзичливо, відкрито і ввічливо. З роздруківок з елек-тронних довідок про податок на прибуток ОСОБА_2 убачається, що у 2019 році нарахована йому заробітна плата за виключенням винагороди натурою ста-новила 55539,00 євро, у 2020 році - 54374,00 євро, у 2021 році - 49183, 00 євро. З ОСОБА_2 проживає старша дитина сторін - донька ОСОБА_7 , яка успішно навчається у Крайльсгаймській гімназії, що підтверджується відповід-ним табелем успішності за 2019/2020 навчальний рік.

Висновком Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09 лютого 2021 року № 01-00-011-6992 орган опіки та піклування Вінницької міської ради визнав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції судом з`ясована думка ОСОБА_12 щодо місця його мешкання. У судовому засіданні малолітній ОСОБА_6 у присутності працівника Служби у справах дітей пояснив, що одна-ково любить маму та батька, бажає проживати разом з мамою.

Виклавши у рішенні від 09 червня 2022 року норми статей 141, 150, 160, 161 СК України, статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», по-славшись на Конвенцію «Про права дитини», схвалену резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, щодо обов`язку приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд першої інстанції наголосив на рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, ухваленому у справі «М.С. проти України» ( № 2093/13 ), яким було констатовано порушення вимог статті 8 Конвенції про за-хист прав людини та основоположних свобод, зокрема, через відмову визначен-ня місця проживання дитини шляхом об`єктивного з`ясування усіх обставин та деталей та «в якнайкращих інтересах самої дитини», а не шляхом використання презумпції на користь матері.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визначення місця прожи-вання малолітнього ОСОБА_6 з батьком, зазначив, що надає переваги якнай-кращому забезпеченню інтересів дитини, а бажання дитини проживати з мамою оцінив критично, зважаючи на інтереси хлопчика, які не завжди, як вказав суд, можуть відповідати його бажанням. Суд вказав, що проживання дитини в сім`ї матері з хворою бабусею не відповідатиме якнайкращому забезпеченню її інте-ресів, а нерегулярне відвідування з вересня 2018 року по липень 2020 року до-шкільного дитячого закладу визнав негативним фактом. За оцінкою суду пер-шої інстанції висновок органу опіки та піклування носить формальний харак-тер, оскільки у ньому не узято до уваги ті обставини, які урахував суд на ко-ристь батька хлопчика.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 09 червня 2022 року. Суд, зазна-чивши визначені ним переваги для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , залишив поза увагою бажання самої дитини, яка, знаходячись у суді у складній для неї через це ситуації, даючи пояснення суду, все ж таки висловила своє бажання проживати разом з мамою, що є цілком природнім для дитини восьмирічного віку. ОСОБА_6 , наразі, мешкаючи з мамою, знаходиться у звик-лому для себе середовищі та оточенні, навчається. Як вказав у рішенні суд, висловлюючись про своє дозвілля, відпочинок, проведення вільного часу хлоп-чик говорив радісно, посміхаючись, що значимо, багато чого вартує. Це гово-рить про нормальні, здорові відчуття дитини у його повсякденному житті. І, звичайно, його пригнічувала ситуація вибору місця проживання, в якій він опи-нився у судовому засіданні.

Незрозумілою залишається негативна оцінка судом того факту, що дитина нерегулярно відвідувала дошкільний дитячий заклад з вересня 2018 року по липень 2020 року. Така нерегулярність, причини якої судом не встановлювали-ся та не зазначені у рішенні, у жодному разі не свідчить про неналежне вико-нання матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків.

Окремо слід констатувати безпідставність та необгрунтованість критичної оцінки судом як бажання дитини проживати з мамою, так і висновку органу опі-ки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо доціль-ності визначити місце проживання ОСОБА_6 з мамою. Якщо суд вважав небез-печним проживання дитини в сім`ї, де є хвора бабуся, то, наразі, остання меш-кає у м. Києві, про що суду представлені неоспорені відповідні докази, зокрема, довідка Житлово-експлуатаційної дільниці № 409 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 07 липня 2022 року за вих. № б/н про те, що ОСОБА_10 дійсно проживає без реєстрації у АДРЕСА_3 , що підтвер-джується власником квартири та сусідами відповідно до складеного акту.

Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09 лютого 2021 року № 01-00-011-6992 жодним чином не мож-на визнати таким, що має формальний характер. Цей орган покликаний діяти виключно у якнайвищих, найкращих інтересах дитини. Вирішуючи питання до-цільності визначення місця проживання хлопчика з одним із батьків, орган опіки та піклування без жодного натяку на формалізм об`єктивно, всестороннє пропрацював виниклу проблему згідно з Порядком провадження органами опі-ки, піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Пи-тання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дити-ни». Двічі 05 та 26 січня 2021 року на засіданнях комісії орган опіки та піклу-вання розглядав це питання, заслухав пояснення обох батьків дитини, з`ясував думку самого ОСОБА_6 , розглянув усі надані документи, зауваживши, що кожен з батьків може виховувати сина, має для цього матеріальні можливості. Тобто, висновок органу опіки та піклування позбавлений будь-якого формалізму, він відображає предметне вирішення питання, що має місце, та, насамперед, урахо-вує інтереси самої дитини, керується принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй, стосов-но того, що малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обс-тавини, розлучати зі своєю матір`ю. Зазначений принцип у цій справі апеля-ційний суд визнає вирішальним. Крім цього, незаперечною обставиною є та, що виняткові обставини, які б слугували необхідності розлучити ОСОБА_6 з мамою, немає.

Суд першої інстанції правильно послався у своєму рішенні на рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, ухвалене у справі «М.С. проти України» ( № 2093/13 ), яким було констатовано порушення вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, через відмову визначення місця проживання дитини шляхом об`єктивного з`я-сування усіх обставин та деталей та «в якнайкращих інтересах самої дитини», а не шляхом використання презумпції на користь матері. Проте, у цій конкретній справі про застосування презумпції на користь матері стверджувати очевидно немає жодних підстав. Оскільки найкращі інтереси ОСОБА_6 мають першочер-гове значення, то вони, за висловленого ним бажання на засіданні комісії орга-ну опіки та піклування та у суді першої інстанції, перевищують інтереси батька. Восьмилітня дитина чітко, неодноразово вказала на те, що бажає проживати з матір`ю і піддавати критиці таке бажання дитини з посиланням на невідповід-ність його бажання власним інтересам є нічим іншим як перекручуванням фак-тичної обставини справи.

Суд першої інстанції, виклавши в оскаржуваному рішенні висновок § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага ( рішення у справі «Олсон проти Швеції» ( № 2 ) від 27 листопада 1992 року ) і, дотримуючись та-кої рівноваги, особлива увага має бути найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, за-стосував цей висновок неправильно, усупереч інтересам самого хлопчика. Така помилка суду підлягає безумовному виправленню.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 357/7976/18 викладений пра-вовий висновок, де зазначено, що дитина, яка не досягла чотирнадцяти років ( наразі ОСОБА_6 виповнилося вісім років ), повинна проживати у встановлено-му місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею когось одного з батьків.

Оскаржуючи рішення суду від 09 червня 2022 року, ОСОБА_1 , виклав-ши в апеляційній скарзі норми матеріального права, які регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, пославшись на конкретну практику Верховного Суду, підкреслила, що рівність прав батьків слідує з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток, належне виховання, і, насамперед повинні бути визначені у ситуації спору інтереси дитини, а вже тільки потім права батьків. Суд, за твердженням скаржниці, не узяв до уваги ані бажання дитини проживати з мамою, ані висновок компетентного, уповноваженого на те органу в особі органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради, що у даній справі не можна визнати об`єктивним, справедливим та законним підходом до вирішення спору. Суд надав перевагу позиції лише ОСОБА_2 , яка грунтується на припущеннях останнього, не забезпеченого власним житлом, залишивши поза увагою ту обставину, що син з народження проживає з матір`ю, ніколи з нею не розлучався, умови його проживання гар-монійні та спокійні, тобто ОСОБА_6 має усталений, гармонійний спосіб життя, до якого він звик, відвідує школу, займається вивченням англійської мови, відвідує логоклуб, гурток робототехніки, що доводиться матеріалами справи. Тобто, дитина знаходиться у соціумі, який для нього є звичним. Суд першої інстанції залишив поза увагою правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних право-відносинах, статті 161 СК України, принципу 6 Декларації прав дитини, прий-нятої резолюцією 1368 ( ХІV ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються нор-мами глави 13 розділу ІІІ Сімейного кодексу України. На підставі норм статей 19, 141, 157, 161 СК України, положень Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, Закону України «Про охорону дитинства».

Приймаючи до уваги роз`яснення пункту 18 постанови Пленуму Верхов-ного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», урахо-вуючи фактичні обставини, досліджені докази у цій конкретній справі крізь призму урахування найкращих інтересів дитини, слід дійти безперечного вис-новку про відсутність будь-яких підстав вважати за можливе розлучити мало-літню дитини з матір`ю.

У первісній позовній заяві щодо стягнення аліментів на утримання мало-літнього сина, у заяві щодо зміни предмета позову мати дитини зазначала, що батько хлопчика не виконує свої обов`язки з утримання сина, не бере участі у його вихованні, не забезпечує його необхідним, усім належним, не приділяє ди-тині уваги, останній раз бачив сина ще у 2019 році. ОСОБА_2 праце-влаштований, стабільно отримує заробітну плату, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України він зобов`язаний утримувати дитину, як і її мати, до досягнення сином повноліття. З посиланням на норми матеріального права, що регулюють питання утримання дитини, зокрема, на статті 141, 180-182 СК України щодо солідарного обов`язку батьків з утримання неповнолітньої дити-ни, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно до досягнення сином повноліття.

Апеляційна скарга позивачки-відповідачки ОСОБА_1 на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року підлягає безумовному задоволенню. Як наслідок підлягає задоволенню також апеляційна скарга у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь матері ОСОБА_6 алімен-тів на утримання останнього. ОСОБА_1 просила стягнути з батька дитини аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів від заробітної плати щомісячно до досягнення сином повноліття. Наразі, позов у цій частині підля-гає частковому задоволенню з огляду на утримання відповідачем-позивачем двох дітей: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дитини, котра народилася у другому шлюбі, укладеному ОСОБА_2 31 серпня 2019 року, про що видане свідоцтво серії НОМЕР_1 . Апеляційний суд, ураховуючи доходи платника аліментів, про що ним надані до матеріалів справи доказові документи, беручи до уваги наявність у новій сім`ї ОСОБА_2 двох непов-нолітніх дітей, убачає доцільним стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частки усіх його доходів від заробітної плати.

Оскільки позов ОСОБА_1 з урахуванням зміненого його предмета під-лягає частковому задоволенню лише з огляду на розмір стягуваних на її користь аліментів, підстав для стягнення з неї судових витрат на користь ОСОБА_2 , у тому числі понесених ним з оплати професійної правничої допомоги у розмі-рі, заявленому до стягнення у сумі 32500,00 гривень, та задоволених додатко-вим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2022 року у розмірі 28500,00 гривень, немає. Рішення суду першої інстанції від 09 червня 2022 року про визначення місця проживання дитини з батьком підлягає скасуванню, тому вимоги відповідача-позивача про стягнення на його користь судових витрат у справі в порядку статті 141 ЦПК України задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 є обгрунтованими, об`єктивними, вони заслуговують на увагу, є такими, що умотивовують її вимогу про скасу-вання рішення суду першої інстанції від 09 червня 2022 року, додаткового рі-шення від 14 липня 2022 року та ухвалення апеляційним судом нового рішення про задоволення вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, часткове задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання сина.

Щодо стягнення на користь позивачки-відповідачки судових витрат у справі.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що пов`язані з правничою допомогою адвоката витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду цієї справи витрати на правничу допомогу адво-ката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу пов`язану зі справою правничу допомогу, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання прав-ничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних вит-рат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів-мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих по-слуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надан-ня послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішен-ня справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат поклада-ється на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлю-ється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правничої допо-моги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін. ), доку-менти, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з надан-ням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( кви-танція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження ). Зазначені витрати мають бути доку-ментально підтверджені та доведені. Від-сутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а та-кож розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката Марчук Т. В. додані до матеріалів справи наступні документи: попередній розрахунок судо-вих витрат, який складається з юридичного аналізу наданих документів ( одна година ), опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, форму-вання правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додатко-вих матеріалів ( доказів ) та їх отримання для справи ( дві години ), підготу-вання процесуальних документів: позовної заяви, заяви про забезпечення позову, детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, здійс-нених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( три години ), участь адвоката у судових засіданнях у суді першої інстанції ( п`ять годин ). Оплата витрат на правничу допомогу склала 5000,00 гривень ( 500,00 грн. х 10 годин ); договір про надання правничої допомоги від 18 лютого 2020 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 18 лютого 2020 року № 01, ордер адвоката. Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 гривень згідно зі вказаним прибутковим касовим ордером сплачені ОСОБА_1 на користь адвоката, що підтверджує обсяг наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, тому зазначена адекватна сума підлягає стягненню на користь позивачки-відповідачки у повному обсязі, ураховуючи тривалість розгляду цього спору ( з квітня 2020 року ), зроблену роботу адвокатом, що безсумнівно доводиться матеріалами справи. Вказані витрати ОСОБА_1 з оплати правничої допомоги професійного адвоката є співвідносними, немину-чими, вони відповідають критерію реальності, співмірності за складністю справи, виконаній адвокатом роботі, часу, затраченому ним у цій справі, обсягу наданих послуг.

Заяв, клопотань про зменшення судових витрат від сторони відповідача-позивача не надходило.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, наве-деної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Бари-шевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неми-нучими, а їх розмір обгрунтованим. Саме такими є судові витрати у справі, понесені ОСОБА_1 .

Відповідно до норм статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача, у разі часткового задово-лення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки у цій справі частковість задоволення позову полягає лише і виключно стосовно розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, то судові витрати підлягають стягненню на користь позивачки-відповідачки у повному обсязі.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року, додаткове рішення цього ж суду від 14 липня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно до досягнення сином повноліття.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_13 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у дохід держави 804,80 гривні ( вісімсот чотири гривні 80 коп. ) судового збору у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 у суд з позовом про стягнення аліментів, на користь ОСОБА_1 840,80 гривень ( вісімсот чотири гривні 80 коп. ) сплаченого судового збору у зв`язку з пред`явленням позову про визначення місця проживання ди-тини, 1680,00 гривень ( одна тисяча шістсот вісімдесят гривень 00 коп. ) су-дового збору за подання апеляційної скарги, 5000,00 гривень ( п`ять тисяч гри-вень 00 коп. ) витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складений 03 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський