провадження № 2/521/1843/22
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого судді Михайлюка O.A.,
при секретарі Жезняк Т.А.,
розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, постачальником яких є позивач.
В результаті не сплати в добровільному порядку спожитих послуг, утворилась заборгованість, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.
Представник позивача, відповідно до позовної заяви, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути в спрощеному провадженні, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Позивач зазначає, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року №630 Водоканал надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , за які вона у відповідності з п.п.20, 21, 30 Правил повинна була своєчасно розраховуватися шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Водоканалу.
Позивач вказує, що ОСОБА_1 плату за надані Водоканалом послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилася заборгованість у розмірі 3909 (три тисячі дев`ятсот дев`ять) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок за період з 01 березня 2020 року по 30 листопада 2021 року.
Також позивачем не надано суду жодних доказів, що саме відповідач є наразі власником квартири чи споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 .
Договір дарування від 16 квітня 2016 року засвідчує факт того, що ОСОБА_1 було подаровано 203/1000 (двісті три тисячних) часток чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , але не є підтвердженням того, що на даний час зазначена частка квартири належить їй на праві власності.
Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послух Одеської міської ради №М5-352002-ю/л від 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 26 травня 2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.
Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.
Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.
Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.
З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.
За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.
Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.
Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.
Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 48, 51, 265, 280, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.Михайлюк