ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2022 року м. Кропивницький

справа № 395/938/21

провадження № 22-ц/4809/410/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес»,

відповідачі: Новомиргородська міська рада,

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

третя особа - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області (суддя Орендовський В. А.) від 23 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

26 жовтня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» звернулося в суд з позовом до Новомиргородської міської ради, Головного управляння Держгеокадастру у Кіровоградській області, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 07 грудня 2020 року № 1117 «Про надання дозволу на розроблення проекту, щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області закрити позtмельну книгу щодо земельної ділянки.

Звертаючись до суду, позивач вказав, що 15 червня 2006 року між співвласниками майна, що належить на праві спільної часткової власності, в особі голови комітету спілки ОСОБА_2 , та ТОВ «Прогрес», в особі директора ОСОБА_3, укладено договір оренди майна строком на 10 років на суму 1280849 грн, зокрема майданчик для зберігання сільськогосподарської техніки.

07 грудня 2020 року Туріянська сільська рада Новомиргородського району Кірвоградської області прийняла рішення № 1117 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ».

Частково земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0014, яка виділена згідно з проектом землевідведення для ведення особистого селянського господарства і передачу у власність гр. ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку на якій знаходиться нерухоме майно співвласників майна, яким користується ТОВ «Прогрес» згідно з договором оренди від 16 червня 2006 року та додатковою угодою від 15 червня 2016 року.

Позивач стверджує, що він, як користувач нерухомого майна, має право користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване, однак відведена на підставі оскаржуваного рішення земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, якою користується позивач, а отже порушує його право володіння майном.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, вирішено питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду.

Суд мотивував своє рішення тим, що з огляду на суб`єктний склад учасників справи та предмет позову, відсутність спору про право цивільне, справу належить розглядати в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзивів на неї

У поданій до суду апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Ляшенко Олена Валеріївна просить скасувати ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року, а справу направити до того самого суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що висновок суду про відсутність спору про право цивільне, а натомість існування виключно публічно-правового спору, є хибним. Так суд не врахував, що можливе задоволення позову вплине на законні інтереси ОСОБА_1 , яку належить залучити до справи, як відповідача, але суд проігнорував відповідне клопотання позивача. водночас можливе рішення суду матиме наслідки щодо прав позивача на користування земельною ділянкою та права ОСОБА_1 на завершення її приватизації.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у відзиві на апеляційну скаргу заперечило проти доводів та вимог апеляційної скарги та висловилося на підтримку позиції суду першої інстанції, яка викладена в оскаржуваній ухвалі.

Інші учасники справи своїм правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалася, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Представник позивача ТОВ «Прогрес» - адвокат Коротченко О. В., підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення стосовно викладених у скарзі доводів.

Відповідачі по справі, Новомиргородська міська рада та Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, а також третя особа - ОСОБА_1 , повідомлені судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, але явку своїх представників в судове засідання апеляційного суду не забезпечили.

Оскільки відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про розгляд справу за їх відсутності.

Встановлені судом і неоспорювані обставини справи

Позивач не погоджується з оскаржуваним ним в судовому порядку рішенням Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 07 грудня 2020 року № 1117 «Про надання дозволу на розроблення проекту, щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », вважає його незаконним.

Позивач також вважає, що відсутні законні підстави для формування та реєстрації земельної ділянки площею 1,8374 для ведення особистого селянського господарства, якій присвоєно кадастровий номер 35238876:03:000:0014, оскільки вона сформована за рахунок частини земельної ділянки, якою користується позивач на підставі договору.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції вважав, що позивач неправильно визначив юрисдикційну належність справи та помилково звернувся з позовом до суду в порядку цивільного судочинства, в той час, як між сторонами по справі виник публічно-правовий спір, який належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції є передчасним та необґрунтованим.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення першої інстанції (ухвала) не відповідає.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Тожнормами ст. 55 Конституції України, а також ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожній особі гарантується право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на це вважається «судом, встановленим законом» лише той судовий орган, котрий має відповідну юрисдикцію щодо розгляду та вирішення конкретної справи.

Своєю чергою судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 13 червня 2018 року у справі № 307/2765/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 463/1865/17, від 15 травня 2019 року у справах № 729/608/17 та № 352/1414/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 749/942/18 та інших.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 2, 7, 19 ст. 4 КАС України наведено визначення ряду понять:

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, згідно з ч. 3 цієї статті Кодексу адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Натомість згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Вирішуючи питання розмежування юрисдикцій адміністративних і загальних судів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року по справі № 126/1373/17 сформувала правову позицію, яка надалі неодноразово була повторена Судом в інших рішеннях. Її суть зводиться до того, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У іншій справі № 826/13628/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Закриваючи провадження у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, з тієї підстави, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, місцевий суд не врахував, що позивач не являється учасником публічно-правових відносин, стосовно яких виник спір, а саме: він не звертався до суб`єкта оспорюваного рішення (Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області) з питання надання дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки, а оспорюваний ним акт (рішення) суб`єкта владних повноважень стосується інтересів визначеної в ньому особи - ОСОБА_1 , а не позивача.

Спір у цій справі виник у зв`язку з прийняттям Туріянською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області від 07 грудня 2020 року № 1117 «Про надання дозволу на розроблення проекту, щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », а також з подальшою реєстрацією відведеної на місцевості земельної ділянки так, як позивач вважає, що він має таке, що виникло раніше, речове право на спірну земельну ділянку, яка виділена на місцевості з більшого земельного масиву, який перебуває у користуванні позивача на підставі договору та на ній розташовані споруди, якими він також користується.

Тобто, позивач звернувся до суду за захистом цивільного права (права мирного володіння майном, зокрема, земельною ділянкою та розташованими на ній спорудами), стверджуючи, що таке право належить йому, виникло раніше і порушене внаслідок прийняття оскаржувано рішення суб`єкта владних повноважень, ухваленого на користь третьої особи та виділення земельної ділянки на місцевості.

Отже, у спірних правовідносинах суб`єкти владних повноважень не здійснювали владні управлінські функції відносно позивача та владно не впливали на нього, тобто позивач не перебував з ними у публічно-правових відносинах.

Таким чином, виходячи із суті права, за захистом якого позивач звернувся до суду, заявлених ним вимог, характеру спірних правовідносин, спір у цій справі не являється є спором між учасниками публічно-правових відносин, а отже не відповідає визначенню публічно-правового спору, відповідно не відноситься до визначеної законодавством юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, суд не перевірив доводи позивача щодо належності йому права на земельну ділянку (цивільного права), за захистом якого він звернувся до суду, та передчасно виснував про відсутність у справі спору про право цивільне.

Також колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на те, що приводом для закриття провадження у справі стала заява представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Назаренка Ю. В. в якій він, вказуючи на суб`єктний склад сторін, стверджував про належність справи суду господарської юрисдикції.

Суд першої інстанції в описовій частині своєї ухвали від 23 грудня 2021 року згадав про цю заяву, але ніяк не прокоментував її основний аргумент, прийшовши до іншого висновку стосовно юрисдикційної належності справи.

Зрештою, закриваючи провадження у справі, суд не виконав припису ч. 1 ст. 256 ЦПК України та не роз`яснив позивачеві, до юрисдикції якого саме суду віднесено розгляд цієї справи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» задовольнити.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року скасувати, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 07 квітня 2022 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко