ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3491/22 Справа № 209/1560/21 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Гаржі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 20 вересня 2010 року. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1

13 травня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Другої кам`янської державної нотаріальної контори та 27 травня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Станом на дату смерті у ОСОБА_2 виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 115,79 грн., яку АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути зі спадкоємця померлого ОСОБА_2 ОСОБА_1 , оскільки останній на лист-претензію, надіслану 24 січня 2021 року жодним чином не відреагував.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , зареєстрованого за ним будь-якого нерухомого або рухомого майна та яке саме майно прийняв у спадок після ОСОБА_2 відповідач та яка його вартість.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач вважається таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що останній на день смерті ОСОБА_2 не проживав разом з ним. Заяву про відмову від прийняття спадщини відповідач не подав. АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 вересня 2010 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому був збільшений до 5 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Останній свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилася загальна заборгованість за кредитом у розмірі 5 115,79 грн. (а.с. 13-41).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №258 (а.с. 45).

13 травня 2020 року до Другої кам`янської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора та 27 травня 2020 року отримано відповідь про те, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 47, 48).

24 січня 2021 року до відповідача, як спадкоємця померлого ОСОБА_2 було направлено лист претензію від 07 липня 2020 року, в якому зазначено, що заборгованість ОСОБА_2 , станом на дату смерті складає 5120,00 грн. (а.с. 49, 50-51).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20 вересня 2010 року, станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість становить 5115,79 грн. (а.с. 7-8).

З листа № 1/1/201 від 07 грудня 2021 року наданого КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де був зареєстрований на момент смерті ОСОБА_2 та відповідач у справі, ні за ким не зареєстровано (а.с. 113).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

За правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

За змістом статті 1218, частини 3 статті 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У абзаці 2 пункту 32 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на підтвердження наявності у спадкодавця спадкового майна та його вартості, як і доказів на підтвердження того, що відповідач, є особою, яка має право на спадкування після смерті спадкодавця, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені правові норми не містить обмежень щодо дослідження в суді апеляційної інстанції лише певних засобів доказування, а тому всі докази можуть бути зазначені в апеляційній скарзі, яка визначає межі розгляду справи апеляційним судом, та поданні до суду за умови дотримання положень ЦПК України. Таким чином, цивільне процесуальне законодавство не встановлює обов`язку відразу долучати докази до апеляційної скарги, оскільки в осіб, які беруть участь у справі, можуть виникати труднощі з їх збором та поданням до суду. Тому клопотання про витребування доказів судом має міститися в апеляційній скарзі.

Проте в апеляційній скарзі банк не просив витребувати докази щодо наявності у спадкодавця майна та його обсягу. В матеріалах справи відсутня інформація про наявність спадкового майна та яка його вартість, в межах якої може бути стягнуто заборгованість. Витребувані судом першої інстанції матеріали спадкової справи, також не містять зазначеної інформації.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач прийняв спадщину, оскільки останній на день смерті ОСОБА_2 проживав разом з ним, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач дійсно був зареєстрований за однією адресою з позичальником на момент його смерті, однак згідно інформаційних відомостей про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні ОСОБА_1 , 03 вересня 2019 року був знятий з реєстрації місця проживання (а.с. 86), та відповідно до довідки № 01149842 про склад сім`ї наданої ТОВ «Абонент ХХІ», ОСОБА_1 не входить до складу сім`ї померлого ОСОБА_2 (а.с. 115).

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не може свідчити про прийняття спадщини у розумінні положень ст. 1268 ЦК України. Доказів спільного проживання відповідача зі спадкодавцем на момент його смерті, як і доказів того, що за померлим було зареєстровано будь-яке майно, позивачем, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції надано не було.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильними та обґрунтованими, суд дійшов їх внаслідок повного та належного дослідження всіх доказів, встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а також власного тлумачення норм матеріального та процесуального права. Ці доводи не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова