справа № 372/3068/20
провадження № 22-ц/824/7053/2022
головуючий у суді І інстанції Потабенко Л.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 2 грудня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування по ДТП 41 602 грн 81 коп., та понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що 24 травня 2018 року о 11:15 год. в місті Обухів Київської області по вулиці Каштановій на перехресті з вулицею Київською водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MERSEDES», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_3 не був уважним, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «ТОYOTA RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_4 , що спричинило пошкодження останнього та причепу, внаслідок чого власники автомобілів зазнали матеріальних збитків. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року відповідача було визнано винним та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки в ДТП винним є відповідач, враховуючи, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована на дату скоєння ДТП, постраждалий власник пошкодженого в ДТП автомобіля ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою від 29 травня 2018 року про відшкодування шкоди та надав документи, що підтверджують здійснений ремонт пошкодженого автомобіля. Згідно квитанції про оплату вартості запчастин та робіт з відновлювального ремонту, загальні витрати підтверджені по відновлювальному ремонту постраждалого в ДТП авто склали 40 802,81 грн. Позивач здійснив виплату відшкодування власнику пошкодженого автомобіля в розмірі 40 802,81 та звернувся до відповідача з листом-претензією про відшкодування витрат в добровільному порядку, однак відповідачем витрати сплачені не були, тому позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 2 грудня 2021 року позовні вимоги Моторного (транспортного) бюро України до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, задоволено повністю.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування 41 602 грн 81 коп. та понесені судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 2 грудня 2021 року частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач визнав позов частково на суму 15 000 грн, про що йдеться у відзиві на позов, визнаючи позов частково ОСОБА_1 виходив з того, що матеріалами справи доводиться пошкодження лише правої частини бампера і таке пошкодження не може мати оцінку в 40 802, 81 грн.

Звертає увагу суду на те, що для підтвердження своїх заперечень відповідачем було подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, однак ухвалою суду від 2 грудня 2021 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

Вважає, що відмова у задоволенні клопотання є безпідставною і такою, що призвела до неправильного вирішення справи, оскільки таке порушенням процесуального права позбавило відповідача права на подання належного та допустимого доказу (висновку експерта) для підтвердження своїх заперечень на позов.

Щодо стягнення в порядку регресу коштів, уже виплачених страховиком потерпілому за ремонт застрахованого автомобіля, як мотиву для відмови у призначенні судової автотоварознавчої експертизи, зазначає, що позивач сплатив потерпілому 40802,81 грн, однак розмір виплати не узгоджувався з ОСОБА_1 , а перелічені у рахунку- фактурі № від 3 липня 2018 року матеріали та послуги не відповідають характеру пошкоджень, про які йдеться в схемі ДТП та поясненнях самого потерпілого, наданих ним у період притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Щодо мотиву суду про не наведення відповідачем у клопотанні відповідного обгрунтування того, у чому ж саме полягає сумнів у звіті прооцінку зазначає, що звіт про оцінку, зроблений оцінювачем ОСОБА_4 . Цей звіт до уваги братись не може, оскільки перелік пошкоджень, з яких виходив оцінювач не відповідає тому пошкодженню, про яке йдеться у відзиві і яке визнає відповідач.

Звертає увагу, що у відповідності до звіту вартість відновлювального ремонту становить 56 349,69 грн, а згідно рахунку-фактури № від 3 липня 2018 року - 40 802,81 грн, яка і була виплачена потерпілому. Навіть ця обставина, якій суд не дав належної оцінки, свідчить про необхідність призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Вказує, що судом першої інстанції порушено фундаментальний принцип - принцип змагальності, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також вказує, що в матеріалах справи наявні письмові докази, в яких міститься характер дійсних пошкоджень, що мали місце за наслідком ДТП, учасниками якої були ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , однак в оскаржуваному рішенні суду не міститься навіть посилань на наявність цих доказів, хоча у відзиві на позов на них звернуто увагу, як на підставу заперечень.

Наголошує на тому, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на будь-які платіжні документи, які б підтверджували факт страхової виплати позивачем, тобто посилання на первинні бухгалтерські документи, які можуть бути доказом права на отримання коштів в регресному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Муха Р.М. просив задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач МТСБ України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с. 167-168), до суду не з`явився, однак його неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

У апеляційній скарзі відповідач також заявляв клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи на стадії апеляційного провадження та залучення ОСОБА_2 як третьої особи без самостійних вимог. У задоволені наведених клопотань було відмовлено ухвалою апеляційного суду від 26 липня 2022 року у цій справі.

Представником відповідача також було повторно заявлене клопотання про призначення експертизи, яке не було задоволено, оскільки були зазначені ті самі доводи, яким ухвалою від 26 липня 2022 року вже було надано оцінку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги та стягнувши з відповідача грошові кошти в порядку регресу у розмірі 41 602,81 грн суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 травня 2018 року о 11:15 год. в місті Обухів Київської області по вулиці Каштановій на перехресті з вулицею Київською водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MERSEDES», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_3 не був уважним, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «ТОYOTA RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_4 , що спричинило пошкодження останнього та причепа, внаслідок чого власники транспортних засобів зазнали матеріальних збитків. Внаслідок зазначеного автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями, що виразились в порушенні вимог пункту 2.3 б), 10.1, 13.11 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно із ст. 124 КУпАП.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили 22 червня 2018 року.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно копії звіту № 2185 від 6 липня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ТОYOTA RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_4 склала 56 349,69 грн.

Оскільки в ДТП винним є відповідач, враховуючи, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована на дату скоєння ДТП, ОСОБА_2 , як постраждалий власник пошкодженого в ДТП автомобіля «ТОYOTA RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_4 , 29 травня 2018 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24 травня 2018 року, та надав акт виконаних робіт від 11 липня 2018 року.

Згідно акта виконаних робіт від 11 липня 2018 року № та рахунку фактури № від 3 липня 2018 року про оплату вартості запчастин та робіт з відновлювального ремонту та квитанції про оплату, загальні підтверджені витрати по відновлювальному ремонту постраждалого в ДТП авто склали 40 802,81 грн.

Сторона відповідача із наведеним розміром не погодилась, однак доказів у спростування цього розміру не надала.

Позивач вказував, що здійснив виплату відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 в розмірі 40 802,81 грн та звернувся до відповідача з листом-претензією про відшкодування витрат в добровільному порядку, однак відповідачем витрати сплачені не були, тому позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів з вищевказаним позовом до суду.

Відповідно до копії наказу Моторне (транспортне) страхове бюро України № 8265 від 30 серпня 2018 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, наказано фінансовому управлінню сплатити на рахунок ОСОБА_2 40 802,81 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Моторне (транспортне) страхове бюро України направило на адресу відповідача ОСОБА_1 лист з вимогою про сплату витрат, понесених страховою з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, що складає 41 602,81 грн. Однак, відповідачем вказана сума сплачена не була.

При перевірці висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, вставленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП, яка сталася 24 травня 2018 року, застрахована не була.

Відповідно до звіту № 2185 від 6 липня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ТОYOTA RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_4 склала 56 349,69 грн (а.с. 18-20).

Звертаючись до суду із позовом МТСБУ вказувало, що ним було сплачено ОСОБА_2 вартість послуг запчастин та робіт з відновлювального ремонту на суму 40 802,81 грн.

В той же час, колегія апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача грошових коштів в порядку регресу у сумі 40 802,81 грн, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо виплати позивачем страхового відшкодування по ДТП постраждалому ОСОБА_2 .

Так, у позовній заяві позивач посилається на обставину сплати потерпілому страхового відшкодування на підставі платіжного доручення №992869 від 31 серпня 2018 року, однак доказу у підтвердження наведеної обставини не додано.

Сам лише наказ Моторного (транспортного) страхового бюро України від 30 серпня 2018 року №8265 щодо зобов`язання фінансового управління сплатити на рахунок ОСОБА_2 спірної суми, не є належним доказом, що підтверджує факт виконання цього наказу.

Матеріали справи містять лише копію квитанції №18 від 03.07.2018 року про сплату 4082,81 грн отримувачу ТОВ "Автосаміт на Столичному", платником за якою є сам ОСОБА_2 (а.с. 31).

Відтак, висновки суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в порядку регресу у сумі 40 802,81 грнє помилковими.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так позивач, зазначивши обставину щодо здійснення потерпілому страхового відшкодування, доказів у підтвердження такого відшкодування не надав.

Разом з тим, як вбачається із відзиву на позов та із змісту апеляційної скарги, не погоджуючись із розміром шкоди та доведеністю підстав для стягнення на користь позивача у регресному порядку грошових коштів (а саме внаслідок ненадання доказів фактичного відшкодування потерпілому грошових коштів у сумі 40 802,81 грн), відповідач визнає суму боргу частково у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Так, апеляційним судом не встановлено обставин, які свідчать, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У судовому засіданні представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Однак колегія апеляційного суду не вбачає підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги, оскільки у апеляційній скарзі відповідач просив лише зменшити розмір заявленої до стягнення суми та відповідно сплатив суму судового збору в частині оспорюваної суми згідно із ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", що свідчить про його дійсні наміри.

Крім того, заявлені усно представником відповідача вимоги є фактично зміною апеляційної скарги. Однак, відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її лише протягом строку на апеляційне оскарження, що представником відповідача дотримано не було. При цьому, у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, доказів чого представником відповідача надано не було, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для врахування таких доповнень чи змін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошових коштів у розмірі понесених витрат на виплату страхового відшкодування в сумі 15 000 грн, які визнає відповідач.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У суді першої інстанції, заявлено позов на загальну суму 41 602,81 грн, із яких задоволенню підлягають 15 000 грн, що складає 36,06 % від суми позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судові витрати, які були понесені позивачем у виді сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Подаючи позов позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн, з яких 36,06% становить 757,98 грн судового збору.

За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було зменшено розмір задоволених вимог та стягнено з відповідача - 15 000 грн. При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 261,20 грн, оскільки із оскаржуваним рішенням відповідач не погоджувався частково.

Тому за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір за розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір у розмірі 503,22 грн (1261,20-757,98 грн).

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 2 грудня 2021 року змінити в частині розміру стягнення шкоди та розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн відшкодування шкоди, а з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 503 (п`ятсот три) грн 22 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба