23.09.2022 Справа № 756/8202/22
Унікальний номер судової справи 756/8202/22
Номер провадження 2-з/756/194/22
У Х В А Л А

23 вересня 2022 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Банасько І.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пилипчук Віталій Григорович, про зняття арешту з майна,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з майна. Просить суд ухвалити рішення, яким скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 17.08.2022 у виконавчому провадженні №62405696, реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 47623359.

Разом із позовною заявою, позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову. Просить суд зупинити продаж (реалізацію) арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви мотивовані тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_4 та членами його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Згодом, після смерті ОСОБА_6 позивачем було отримано у спадок ј частку зазначеної квартири. Таким чином, право власності на спірну квартиру наразі розподіляється наступним чином: ј частка - належить позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності; ѕ частки - належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Як стало відомо позивачу, 17.08.2022 в рамках зведеного виконавчого провадження №62405696 з примусового виконання виконавчих листів Подільського районного суду м. Києва від 22.06.2020 №758/2418/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів постановою приватного виконавця накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Накладений арешт перешкоджає позивачу як співвласнику квартири вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Окрім того, позивачу стало відомо, що ј частку квартири передано на реалізацію шляхом продажу на публічних торгах та призначено дату проведення торгів 29.09.2022. Оскільки у спільній сумісній власності частки кожного із співвласників є не визначеними, для вчинення дій з реалізації частки одного із співвласників у такому майні повинна передувати процедура визначення судом частки у спільному майні та подальший виділ частки із спільного майна в натурі. Водночас, всупереч вищезазначеному, ні кредитором (відповідачем 2), ні приватним виконавцем не було вчинено дій щодо визначення судом частки у спільному майні (квартирі), не виділено частку із спільного майна в натурі та безпідставно (без погодження із іншими співвласниками та без судового рішення про визначення частки ОСОБА_3 у квартирі, за власним рішенням приватного виконавця) виставлено на торги ј частку квартири.

Таким чином, позивач з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, вважає за необхідне застосувати вид забезпечення позову як зупинення продажу (реалізації) арештованого спірного майна, оскільки такий вид забезпечення позову співмірний заявленим вимогам, та є єдиним ефективним способом захисту прав позивача.

У порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах заяви докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1994 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 від 06.04.2019 та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить ј частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом установлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. перебуває зведене виконавче провадження ВП №62405696, де боржником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а стягувачем ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Виконавче провадження №62405696 відкрите на підставі трьох виконавчих листів №758/2418/17, виданих 22.06.2020 Подільським районним судом м. Києва та одного виконавчого листа №759/9962/17 від 03.08.2022 Святошинським районним судом м. Києва.

Постановою приватного виконавця Пилипчука В.Г. від 17.08.2022 у ВП №62405696 накладено арешт на нерухоме майно: квартира, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 144 700,33 євро.

Як убачається із роздруківки з офіційного сайту ДП «СЕТАМ» ј частка квартири, загальною площею 60,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 виставлена на торги. Дата проведення аукціону - 29 вересня 2022 року.

Суд враховує, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийняття процесуальних документів та рішень щодо проведення виконавчих дій, процедура виконання виконавчого документа та прийняття рішень щодо реалізації майна боржника покладено виключно на виконавця.

Отже, реалізація арештованого майна боржника, є самостійною виконавчою дією, що в свою чергу є дискреційною функцією виконавця, вчиненою згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Забезпечення позову у вищезазначений заявником спосіб не відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню в зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та не відповідає інституту забезпечення позову в цивільному процесі.

Адже по своїй суті таке обмеження зводиться до обмеження прав виконавця, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Верховним Судом у постанові від 03.04.2019 у справі № 211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно якої суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

За змістом норм чинного законодавства виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Висновок про можливість заборони виконавцю виконувати виконавчі дії по суті є зупиненням виконання рішення.

Одним із принципів вжиття забезпечувальних заходів є принцип пропорційності (співмірності, справедливості). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

З матеріалів справи встановлено, що стягувач ОСОБА_2 реалізує своє право на виконання рішень Подільського районного суду міста Києва та Святошинського районного суду міста Києва, а спірне нерухоме майно (1/4 частка спірної квартири) підлягає продажу з електронних торгів в межах виконавчого провадження.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення Подільського районного суду міста Києва у справі №758/2418/17 та судового рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/9962/17, призводить до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Отже, заявник не навів мотивів щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами та не довів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає його меті і завданням цивільного судочинства та є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18 (провадження № 61-12652св20) та від 24 червня 2021 року у справі № 310/9167/20 (провадження № 61-5666св21).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки обраний нею спосіб забезпечення позову порушить права та інтереси третіх осіб, а саме стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №62405696, окрім того порушить дискреційні повноваження виконавця, а відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню в зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та не відповідає інституту забезпечення позову в цивільному процесі та є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150-151, 153, 353 - 355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_6 ; РНКОПП НОМЕР_1 ), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пилипчук Віталій Григорович (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 35-В), про зняття арешту з майна - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.М. Банасько