Номер провадження: 22-ц/813/8184/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів :

Головуючого Воронцова Л.П. (суддя доповідач)

суддів : Ігнатенко П.Я.

Полікарпової О.М.

секретаря Трофименко О.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Коверга Ганною Вікторівною на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частини вартості спільних транспортних засобів,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року позивач звернулася з вище зазначеним позовом, уточненим в ході розгляду справи, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 лютого 2019 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В. їй, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 належать у рівних частках по 1/2 частині транспортні засоби : автомобіль марки TOYOTA YARIS 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобільHONDA CIVIC 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Обидва транспортні засоби перебувають у користуванні відповідача, можливості користуватися ними у неї немає. Вказане майно є неподільним, тому вважає, що відповідно до положень частини 3 статті 358 ЦПК України має право на матеріальну компенсацію належної їй частки у вказаному майні.

Остаточно позивач просила , стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину вартості транспортних засобів, визначену згідно висновку експертизи № 20-4897/4929 від 13 січня 2021 року в сумі 140 197,.50 грн., визнавши одноособове право власності за ОСОБА_1 на вказані транспортні засоби, судові витрати по справі : оплату судової експертизи в сумі 8 433,50 грн, оплату правничої допомоги в сумі 5000 грн., судовий збір на користь держави в сумі 1401,97 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості транспортних засобів в сумі 112 197,50 грн., одночасно визнано одноособове право власності на вказані транспортні засоби за ОСОБА_1 , здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коверга Г.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, не достатню мотивованість і обґрунтованість, просила його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилалася на те, що суд вирішив справу за її відсутності, без належного повідомлення про місце і час розгляду справи, порушивши її процесуальні права як сторони у справі, унеможлививши справедливий розгляд справи та встановлення обставин, які входять до предмета доказування і мають значення для справи. Суд обґрунтував неможливість користування позивачкою спірними транспортними засобами лише зазначенням про це позивачкою, без посилання на будь-які докази та мотивував свій висновок визнанням відповідачкою вказаних обставин, що не відповідає дійсності і спростовується її відзивом на позовну заяву. Зазначає, що вона не має можливості сплатити компенсацію частини вартості транспортних засобів, не заперечує проти користування позивачкою автомобілями, з визначенням порядку такого користування, не визнає вартості автомобілей, визначених експертним дослідженням, оскільки вони експертами не обстежувалися, не досліджувався їх технічний стан, вартість визначена шляхом порівняльного аналізу ринкових аналогів. Сторони неодноразово зверталися із заявами до суду про відкладення розгляду справи для урегулювання спору мирним шляхом, хоча суд позбавив фактично їх такого права. Зазначає про не згоду із розміром стягнутих із неї витрат на правову допомогу, оскільки вони не є співмірними із обсягом виконаних робіт та критеріями їх оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується з її доводами, вважає їх надуманими, такими, що спростовуються матеріалами справи і обставинами встановленими судом, яким суд дав належну правову оцінку, просила її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається судом за правилами частини першої статті 369 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області Кахіл Тетяна Михайлівна і ОСОБА_2 є спадкоємцями майна ОСОБА_3 , їм належить по 1/2 частці, зокрема у автомобілях марки TOYOTA , модель YARIS, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки HONDA , модель CIVIC, 2007рік випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .(а.с.8).

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 20-4897/4929 від 13 січня 2020 року, складеного експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, ринкова вартість автомобіля TOYOTA YARIS, становить 118 919 грн, автомобіля HONDA CIVIC становить 161 476 грн.(а.с.166-187).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 і стягуючи із ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості автомобілів, що належать сторонам на праві спільної часткової власності, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо спірного майна, позивач позбавлена можливості здійснення своїх прав на вказане майно, оскільки не має доступу до транспортних засобів, фактично не володіє і не користується ними та згодна отримати грошову компенсацію належної їй частки у майні. Також суд вважав необхідним стягнути з відповідача понесені і підтверджені судові витрати у справі : зі сплати виготовлення висновку експерта і витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є виділення частки співвласника у майні, стягнення грошової компенсації.

Нормативне регулювання даного спору визначено главою 26 ЦК України Право спільної власності.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частин 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами частини 1-3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласнику може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Право спільної часткової власності сторони мають у двох автомобілях, кожен із яких є неподільною річчю, тому позивач, як співвласник, який бажає виділу, має право на грошову компенсацію належної їй частки у майні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд розглянув і вирішив справу у її відсутність та відомостей про належне повідомлення, всупереч нормам процесуального права та статті 6 Конвенції, порушивши її право брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення, наводити свої доводи і міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб підлягають відхиленню як такі , які не відповідають фактичним обставинам справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Одним із принципів права на справедливий суд, є принцип дотримання розумного строку розгляду справи.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду звернулася законний представник позивача в жовтні 2019 року, а судове рішення у справі ухвалено у липні 2022 року, майже через три роки і за цей час позивач досягла повноліття, стала самостійним учасником даного процесу, а майно, що є предметом даного спору, за три роки його експлуатації, змінило свою дійсну вартість.

Відповідач скористалась своїм процесуальним правом надання відзиву на позов, висновків автотоварознавчих досліджень автомобілів, при цьому користуючись послугами адвоката, особисто знайомилась з матеріалами справи після виконання ухвали суду про призначення автотоварознавчої експертизи та отримання судом висновку, після чого, неодноразово за заявами представника відповідачки справа розглядом відкладалася : 22.03.2021, 16.09.2021, 11.11.2021, 30.05.2022., що свідчить про обізнаність сторони відповідача про призначені судом дати судових засідань.

Про призначення справи до судового розгляду на 19 липня 2022 року, сторона відповідача також була обізнана та подала заяву про оголошення перерви у зв`язку з перебуванням представника ОСОБА_1 адвоката Коверги Г.В. за межами м. Одеси, при цьому докази на підтвердження даної обставини, поважності причин неможливості явки до суду, проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку не надала.

Відповідно до приписів частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Справа розглянута судом як у відсутності відповідача і її представника, так і у відсутності позивача і її представника на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які суд вважав достатніми для ухвалення судового рішення, тобто позивач не мала переваг своїх прав безпосередньо не приймаючи участь в судовому засіданні, при цьому скаржник не була позбавлена можливості викласти свою правову позицію щодо вирішення спору письмово та надавши суду разом із заявами про відкладення розгляду справи.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що висновок суду про не можливість ОСОБА_4 користування спірними автомобілями не стверджено доказами і урахування судом дій скаржника щодо часткової сплати компенсації позивачу, як тихої згоди з позовом підлягають відхиленню, як такі , що висновки суду у зазначеній частині не спростовують, оскільки предметом спору є компенсація вартості частки у неподільних речах автомобілях, а відсутність договору про визначення порядку користування автомобілями та заяви сторін про визнання мирової угоди свідчать про наявність спору і не вирішення даного питання сторонами добровільно. Позивач також обґрунтовує свої вимоги відсутністю у неї права користування транспортними засобами.

Доводи скарги ОСОБА_1 щодо відсутності у неї можливості виплати компенсації позивачці вартості спірних автомобілів підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, крім добровільного способу виконання рішення суду існує примусовий порядок виконання судового рішення, яким вправі скористатися стягувач.

Зазначення скаржником про незгоду із вартістю автомобілів, визначених експертним висновком, яке здійснено без дослідження технічного стану автомобілів, виходячи із порівняльного аналізу ринкових аналогів, колегія суддів вважає неприйнятним, таким, що не відповідає обставинам справи.

Так, разом із позовною заявою ОСОБА_2 було подано звіти про оцінку автомобілів, виконаних оцінювачем суб`єктом оціночної діяльності. Надаючи відзив на позовну заяву, відповідач долучила до нього, виконані на її замовлення звіти спеціаліста-автотоварознавця. Вартість автомобілів, зазначена у звітах, наданих позивачем і відповідачем значно відрізнялася.

За клопотанням сторони позивача судом було призначено оціночно-автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено спеціалістам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Як вбачається із змісту висновку експерта № 20-4897/4929 від 13 січня 2020 року по визначенню ринкової вартості КТЗ, огляд транспортних засобів здійснено 04 листопада 2020 року у присутності відповідачки ОСОБА_1 , яка мала можливість звертати увагу експерта на певні недоліки КТЗ, надавати пояснення щодо їх експлуатації. Експертом використано для визначення вартості КТЗ порівняльний підхід, при цьому висновок містить протокол огляду КТЗ і фототаблицю, опис наявних пошкоджень, які враховані при визначенні ринкової вартості автомобілів, як і термін експлуатації та пробіг автомобілів. При цьому , відповідач ні до суду першої інстанції після особистого ознайомлення з висновком експертизи, ні в апеляційній скарзі клопотання про проведення повторної експертизи не заявляла.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд позбав сторони можливості врегулювання спору мирним шляхом підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають обставинам справи, оскільки впродовж, майже трирічного строку розгляду справи, за наявності дійсного бажання сторін мирного вирішення даного спору, вони не були позбавлені такої можливості. Крім того, 04 грудня 2019 року за заявою представників позивача і відповідача з метою укладення мирової угоди, судом було відкладено розгляд справи до 03 лютого 2020 року на два місяці.(а.с.116-118). 26 січня 2022 року судом також було відкладено розгляд справи до 07 квітня 2022 року для мирного урегулювання спору. (а.с.225-227).

Доводи апеляційної скарги про неспівмірність задоволених судом витрат позивача на правничу допомогу є безпідставними і підлягають відхиленню, оскільки розмір гонорару адвоката позивача відповідно до угоди про надання правової допомоги від 28 травня 2021 року було погоджено у розмірі 15000 грн. Позивачем заявлено про відшкодування 5000 грн. Такий розмір судових витрат на правничу допомогу відповідає критеріям їх фактичності, неминучості і обґрунтованості.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

Постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Коверга Ганною Володимирівною залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду Одеської області від19 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції Верховного Суду.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : П.Я.Ігнатенко

О.М.Полікарпова