Ухвала

Іменем України

06 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 2-1110/08

провадження № 61-9321ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_7 , Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради, Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання обміну недійсним, про визнання обмінного ордеру недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, про визнання права користування жилим приміщенням;

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Шевченківська районна адміністрація Запорізької міської ради, Державне комунальне підприємство «Бюро обміну житлової площі», Виконавчий комітет Запорізької міської ради, про визнання обміну недійсним, про визнання обмінного ордеру недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Територіальної громади

м. Запоріжжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація, Комунарська районна адміністрація, приватний нотаріус Чорний Віктор Георгійович, приватний нотаріус Бургазли (Вовк) Ірина Іванівна, про визнання обміну недійсним;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Територіальної громади м. Запоріжжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація, Комунарська районна адміністрація, приватний нотаріус Чорний Віктор Георгійович, приватний нотаріус Бургазли (Вовк) Ірина Іванівна, про визнання обміну недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2005 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законним представником якої є

ОСОБА_7 , Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради, Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання обміну недійсним, про визнання обмінного ордеру недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, про визнання права користування жилим приміщенням.

ОСОБА_2 також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Шевченківська районна адміністрація Запорізької міської ради, Державне комунальне підприємство «Бюро обміну житлової площі», Виконавчий комітет Запорізької міської ради, про визнання обміну недійсним, про визнання обмінного ордеру недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним.

У лютому 2008 року ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Територіальної громади м. Запоріжжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація, Комунарська районна адміністрація, приватний нотаріус

Чорний В. Г., приватний нотаріус Бургазли (Вовк) І. І., про визнання обміну недійсним.

У лютому 2008 року ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Територіальної громади м. Запоріжжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація, Комунарська районна адміністрація, приватний нотаріус Чорний В. Г., приватний нотаріус Бургазли (Вовк) І. І., про визнання обміну недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , задоволено. Зустрічний позов

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітньої

ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано недійсним обмін двокімнатної квартири

АДРЕСА_1 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 від 20 липня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 державну двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

визнано недійсним обмінний ордер № 618, виданий 30 липня 2004 року, виданий Виконавчим комітетом Запорізької міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 ;

визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане

18 лютого 2005 року Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ;

визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 30 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Запорізької області Чорним В. Г. за № 4778;

визнано недійсним договір дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 від 23 листопада 2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Запорізької області Бургазли І. І. за № 5473;

приведено сторони у первісний стан;

визнано за ОСОБА_5 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ;

визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погодившись із рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від

27 червня 2008 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Верховний Суд вказав на те, що постановлення апеляційним судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження одноособово не відповідає нормам процесуального права, що призвело до порушення правил щодо складу суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а наведені нею причини його пропуску є неповажними, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

21 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Запорізького апеляційного суду від

25 січня 2022 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив належним чином усі істотні обставини справи, що впливають на поважність пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

Також ОСОБА_1 зазначає, що не брала участі в розгляді справи, оскільки на час судового розгляду і ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року вона була неповнолітньою, а її інтереси представляв батько - ОСОБА_7 , як законний представник. Крім того, заявник указує, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 200/21797/14-ц, від 10 квітня 2019 року

у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц, від

09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантії.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з правилами процесуального закону України подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статті 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»; заява № 19164/04).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункт 34 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення від 08 квітня 2010 року

у справі «Меньшакова проти України»). Право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства

та окремих осіб (рішення ЄСПЛ: від 05 квітня 2018 року у справі

«Зубац проти Хорватії» (пункт 78) та від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (пункт 20)).

ЦПК України не визначений конкретний перелік причин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу (постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 442/37/14 (провадження № 61-1683св19).

У підпункті 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду) встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 295 ЦПК 2004 року (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду) апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк із дня отримання вказаної копії ухвали суду для усунення недоліків, зокрема для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

На виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 листопада

2021 року, ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження. Клопотання обґрунтовувала тим, що вона, будучи малолітньою дитиною, участі у розгляді справи не брала і її представник (саме малолітньої) до участі у справі у встановленому порядку не залучався. Копія рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року їй не надсилалась, про обставини його оформлення, проголошення та виготовлення вона не була обізнана, а отримала його копію лише 20 січня 2021 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 грудня 2021 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року в цій справі, наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк із дня отримання вказаної копії ухвали суду для усунення недоліків, зокрема для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, з наданням доказів неможливості вчинення відповідної процесуальної дії з поважних підстав.

На виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суду від 06 грудня

2021 року, ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження. Клопотання обґрунтовувала тим, що матеріали справи не містять доказів її обізнаності про існування цивільної справи та рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року, а його копія не отримувалась нею чи її законним представником до

20 січня 2021 року. ОСОБА_1 не зверталась до суду із будь-якими зустрічними позовними вимогами, а її батьки - ОСОБА_7 та

ОСОБА_5 , лише вважали, що діють в інтересах

ОСОБА_1 .

Заявник з часу досягнення повноліття вважає себе співвласником квартири

АДРЕСА_1 , оскільки у неї зберіглись оригінал свідоцтва про право спільної сумісної власності на квартиру та оригінал технічного паспорту. Зазначає, що її право власності на нерухоме майно ніким не оспорювалось, а батьки не повідомляли її про припинення такого права, вказуючи, що у спірній квартирі проживають наймачі.

Крім того, указує, що оприлюднення рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішеньне є належним повідомленням її про існування судового рішення, і вважає, що такий строк повинен відраховуватись від дати ознайомлення її з матеріалами справи, що настав 20 січня 2021 року.

Інших поважних підстав для поновлення строку заявник не вказала.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для поновлення процесуального строку, пропущеного на значний строк, для оскарження рішення суду.

Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тобто поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом суду, яке останній реалізує, лише встановивши об`єктивну неможливість дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, відповідних вимог процесуального закону щодо строків оскарження судового рішення.

Встановлено, що у лютому 2008 року ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулися до суду із зустрічним позовом у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини, як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Представництво за законом є різновидом представництва, підставою виникнення якого виступає не воля особи, яку представляють, а вказані у законі юридичні факти. Так, законне представництво батьків засновується на позитивному юридичному факті походження дітей від батьків, недосягнення дитиною віку, з якого пов`язується можливість самостійного набуття і здійснення цивільних прав та обов`язків, а також на відповідних нормах закону. Втратити свої повноваження законні представники малолітньої (неповнолітньої) дитини можуть із втратою свого правового статусу батьків, опікунів (піклувальників), усиновлювачів.

Статтею 46 ЦПК України передбачено, що цивільна процесуальна

правоздатність - це здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність), які мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до статті 47 ЦПК України цивільна процесуальна дієздатність - це здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність), які мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Отже, неповнолітня дитина ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в інтересах якої було пред`явлено зустрічний позов, у силу свого віку не мала процесуальної дієздатності ( ОСОБА_1 було 15 років).

За загальним правилом, повноваження законних представників визначено статтею 59 ЦПК України, відповідно до якої права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також недієздатних або обмежено дієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Виходячи з викладеного, інтереси малолітніх/неповнолітніх осіб у суді захищають, зокрема, їхні батьки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області 30 липня 2003 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: батько - ОСОБА_7 ; мати - ОСОБА_5 .

Батьківство ОСОБА_7 щодо дочки ОСОБА_1 не заперечується та не оспорюється.

Таким чином, ОСОБА_7 , звертаючись до суду з позовом у цій справі, діяв у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на момент звернення до суду було 15 років.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2008 року, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що її інтереси в суді належним чином представляв її батько ОСОБА_7 .

Особиста незгода ОСОБА_1 із діями її батьків, що виступали в цій справі в якості її законних представників, через 13 років після ухвалення судового рішення, за відсутності підтвердження факту протиправності дій представників, не є поважною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги наведених норм закону, перевіривши доводи заявника щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_7 , Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради, Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання обміну недійсним, про визнання обмінного ордеру недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, про визнання права користування жилим приміщенням;

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Шевченківська районна адміністрація Запорізької міської ради, Державне комунальне підприємство «Бюро обміну житлової площі», Виконавчий комітет Запорізької міської ради, про визнання обміну недійсним, про визнання обмінного ордеру недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Територіальної громади м. Запоріжжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація, Комунарська районна адміністрація, приватний нотаріус Чорний Віктор Георгійович, приватний нотаріус Бургазли (Вовк) Ірина Іванівна, про визнання обміну недійсним;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі», Територіальної громади м. Запоріжжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація, Комунарська районна адміністрація, приватний нотаріус Чорний Віктор Георгійович, приватний нотаріус Бургазли (Вовк) Ірина Іванівна, про визнання обміну недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець