КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/8919/18 Головуючий у 1 інстанції: Дубановська І.Д.
Провадження № 22-ц/824/2767/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Тетері Світлани Ігорівни, яка діє від імені та в інтересах Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2020 року в справі за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договорів оренди, скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права оренди,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори» (далі - ПОСП «Сидори») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , TOB «Еліта- 2010», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про визнання недійсним договорів оренди, скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права оренди.

Зазначило, що відповідно до договору оренди землі № 153 від 16 серпня 2013 року у ПОСП «Сидори» в оренді перебувала належна ОСОБА_1 земельна ділянка площею 2,854 га з кадастровим номером :04:011:0005, яка знаходиться у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 10 років. Державна реєстрація права оренди за ПОСП «Сидори» проведена державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н.В. на підставі рішення від 28 квітня 2014 року за індексним номером 12721918. З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПОСП «Сидори» стало відомо, що орендована у ОСОБА_1 земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Еліта-2010», про що укладений договір оренди землі № 91 від 05 березня 2018 року, право оренди за яким зареєстроване відповідно до рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю., індексний номер: 40138611 від 15 березня 2018 року 21:28:12. Вважає, що дії ОСОБА_1 суперечать ч. 1 ст. 792 ЦК України, п. «б» ч. 1 ст. 95 ЗК України, ст. 13, 24, 25, 31 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 08 жовтня 1998 року та умовам договору оренди землі № 153 від 16 серпня 2013 року, у зв`язку із чим на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України договір оренди землі № 91 від 05 березня 2018 року має бути визнаним недійсним, а рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер: 40138611 від 15 березня 2018 року має бути скасоване.

ПОСП «Сидори» просило визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010» договір оренди землі № 91 від 05 березня 2018 року щодо земельної ділянки площею 2,854 га з кадастровим номером :04:011:0005; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер: 40138611 від 15 березня 2018 року 21:28:12 та припинити право оренди ТОВ «Еліта-2010» на земельну ділянку площею 2,854 га з кадастровим номером :04:011:0005, яке виникло на підставі укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010» договору оренди землі № 91 від 05 березня 2018 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2020 року в позові ПОСП «Сидори» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПОСП «Сидори» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Стягнути з відповідачів на користь ПОСП «Сидори» понесені у суді першої інстанції судові витрати у розмірі 29 309,97 грн. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку що передача земельної ділянки ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Еліта-2010» не порушує прав ПОСП «Сидори» і відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що до 01.01.2013 року законодавством розмежовувався момент укладення договору оренди землі, внаслідок чого договір набував юридичного значення, та момент набрання чинності договором в результаті проведення його державної реєстрації. З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України "Про Державний земельний кадастр", згідно з підп. "е" підп. 2 п. 5 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" якого ст. 126 ЗК України викладено у новій редакції та передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону № 1952-IV. Цей Закон передбачає, зокрема, державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки, а не державну реєстрацію договору оренди землі. Таким чином укладені після 01.01.2013 року договори оренди землі починають свій перебіг з моменту їх підписання сторонами, а не державної реєстрації права оренди. Для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного після 01.01.2013 року, має значення момент його підписання, а не момент державної реєстрації права оренди. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норм ст. ст. 638, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. ст. 14,17 Закону № 161-XIV, ст. ст. 2, 3 Закону № 1952-IV під час розгляду справ № 912/3294/18, № 912/3295/18, № 291/421/17, №291/422/17, №291/426/17, № 704/1551/16-ц. Отже, договір оренди землі є укладеним і таким, що набрав чинності, з моменту його підписання ОСОБА_1 та ПОСП «Сидори», а відтак, діяв на момент укладення оспорюваного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010» і проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТОВ «Еліта-2010», у зв`язку з чим останні порушують права ПОСП «Сидори». Згідно висновків Верховного Суду, викладених у вказаних постановах, відсутність державної реєстрації права оренди на земельну ділянку сама по собі не свідчить про те, що договір оренди землі не укладено, як і про те, що орендар за таким договором не має права оспорити договір. Отже, у проміжку між укладенням договору оренди землі і державною реєстрацією права оренди договір оренди землі діє для його сторін, і до державної реєстрації права оренди в орендаря є право захищати своє право на отримання земельної ділянки у користування, що виникло у нього в силу дії договору, у разі порушення орендодавцем своїх договірних зобов`язань щодо передачі земельної ділянки у користування орендарю. Відповідно до ч. 6 ст. 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися у володіння та користування іншій особі лише орендарем, лише за згодою орендодавця і лише на праві суборенди (крім випадків, визначених законом). Чинне законодавство України не передбачає право власника земельної ділянки, щодо якої ним вже укладено договір оренди землі, передавати її у користування іншій особі шляхом укладення з нею договору оренди землі. Вказане підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.05.2018 року у справі № 902/803/17. Відповідно, орендар, що уклав договір оренди землі раніше, має право оспорити договір оренди землі з іншим орендарем на підставі норм ч. 3 ст. 215 ЦК України. На думку апелянта суд дійшов помилкового висновку, що у разі скасування державної реєстрації права оренди особи на земельну ділянку в такої особи відсутнє право її оренди. Зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-ІУ визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Натомість саме набуття, припинення, перехід речових прав на нерухоме майно відбувається на підставах, визначених законодавством, зокрема, у ст. 11 ЦК України, в тому числі, на підставі вчинених правочинів. Отже, право оренди на земельну ділянку набувається на підставі договору оренди землі, що набрав чинності, а не його державної реєстрації. Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди позивача на земельну ділянку не призвело до припинення самого права оренди, що виникло у нього на підставі договору оренди землі. Ані ст. 141 ЗК України, яка визначає перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою, ані жодна інша норма земельного законодавства не передбачають припинення права оренди земельної ділянки у разі скасування Міністерством рішення державного реєстратора про його державну реєстрацію у порядку ст. 37 Закону № 1952-ІУ.

В апеляційній інстанції представник ПОСП "Сидори" підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_1 і ТОВ "Еліта-2010" просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Ю.Ю. не з`явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Державного акта на право власності на землю, серії ЯБ № 148118 від 20 січня 2005 року, ОСОБА_1 належить земельна ділянка, яка має площу 2,848 га, кадастровий номер :04:011:0005 та знаходиться в межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району (т. 1 а.с. 11).

16 серпня 2013 року ОСОБА_1 та ПОСП «Сидори» уклали Договір оренди землі № 153 (т. 1 а.с. 7-8).

Відповідно до п. 1 Договору оренди землі № 153 від 16 серпня 2013 року орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться: Київська область, Білоцерківський район, Сидорівська сільська рада та належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акта про право власності на землю серії ЯБ № 148118 виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області 20 січня 2005 року.

Пунктом 2 Договору оренди визначено, що в оренду передається земельна ділянка: кадастровий номер :04:011:0005, розташована на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,854 га, в тому числі рілля 2,854 га.

Пунктом 5 Договору оренди визначено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору, орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Відповідно до п. 6 Договору оренди орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1,381,44 грн.

Згідно із п. 8 Договору орендна плата видається у такі строки - до 31 грудня поточного року.

Пунктом 16 Договору оренди землі № 153 від 16 серпня 2013 року визначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5 (п`ятиденний) строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Згідно з п. 37 Договору оренди землі № 153 від 16 серпня 2013 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки № б/н від 16 серпня 2013 року, який є додатком до Договору оренди землі № 153 від 16 серпня 2013 року, орендодавець ОСОБА_1 передав, а орендар ПОСП «Сидори» в особі директора Устименка B.C., який діє на підставі Статуту, прийняв в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку, кадастровий номер :04:011:0005, що знаходиться в межах землекористування Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,854 га, у тому числі рілля 2,854 га» (т. 1 а.с. 10).

28 квітня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ухвалене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12721918 та внесено запис про інше речове право № 5496707 від 22 квітня 2014 року, а саме про право оренди земельної ділянки за ПОСП «Сидори», що виникло згідно з Договором оренди землі №153 від 16 серпня 2013 року (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до відомостей на виплату готівки по земельному паю згідно договорів оренди з ПОСП «Сидори», ОСОБА_1 отримав 7 475 грн. (т. 1 а.с. 16-23).

05 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010» був укладений Договір оренди земельної ділянки № 91 (т. 1 а.с. 198-199).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди земельної ділянки № 91 від 05 березня 2018 року, орендодавець ОСОБА_1 надає, а орендар ТОВ «Еліта-2010» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 148118 від 20 січня 2005 року.

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди земельної ділянки № 91 від 05 березня 2018 року, в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер :04:011:005 за межами населеного пункту на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею 2,8540 га.

Пунктом 3.1 Договору оренди земельної ділянки № 91 від 05 березня 2018 року визначено, що договір укладено на 10 років. В разі, якщо жодна із сторін не повідомила письмово, за 90 календарних днів до закінчення терміну дії договору, іншу сторону про бажання не продовжувати дію цього договору, вважається, що його дія автоматично продовжена на такий самий термін і на таких самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до п. 14.1 Договору оренди земельної ділянки № 91 від 05 березня 2018 року він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 131601714 від 20 липня 2018 року за рішенням Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України індексний номер: 40128149, запис про інше речове право № 5496707 скасований 15 березня 2018 року (т. 1 а.с. 24-26).

15 березня 2018 року о 21:28:12 год. державним реєстратором комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. ухвалене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40138611 та внесено запис про інше речове право № 25262561 від 05 березня 2018 року, а саме про право оренди земельної ділянки за ТОВ «Еліта-2010», що виникло згідно з Договором оренди земельної ділянки № 91 від 05 березня 2018 року (т. 1 а.с. 24-26).

Відмовляючи в позові ПОСП «Сидори» до ОСОБА_1 , TOB «Еліта-2010», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про визнання недійсним договорів оренди, скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права оренди, суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю., індексний номер: 40138611 від 15 березня 2018 року 21:28:12, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, запис про право оренди ПОСП «Сидори» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:011:0005, що знаходиться в межах Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,854 га був скасований. Отже, підстав для відмови у державній реєстрації права оренди ТОВ «Еліта-2010» за Договором оренди землі № 91 від 05 березня 2018 року у державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. не було. Протягом розгляду справи судом не встановлено порушень Закону при укладенні Договору оренди земельної ділянки № 91 від 05 березня 2018 року, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання його недійсним.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України). Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частина п`ята статті 6 Закону України «Про оренду землі»).

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час укладення між ПОСП «Сидори» та ОСОБА_1 договору оренди землі від 16 серпня 2013 року № 162, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами другою-четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

У постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 зазначено, що учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

З урахуванням наведеного для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі №14-338цс19.

В пункті 37 договору оренди землі від 16 серпня 2013 року сторони визначили, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, право оренди земельної ділянки ПОСП «Сидори» на підставі договору оренди землі від 16 серпня 2013 року зареєстроване державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 22 квітня 2014 року. Проте зазначене рішення державного реєстратора було скасоване наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 728/5 як таке, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства. В цей же день до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ПОСП «Сидори».

Зі скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку та внесенням відповідних відомостей до Реєстру втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до частини другої статті 3 Закону № 1952-IV, статті 125 ЗК України вважається такою, що не набула відповідного речового права.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 357/8110/18, від 30 липня 2020 року у справі № 357/7734/18, від 08 квітня 2021 року у справі № 357/7886/18, від 12 квітня 2021 року у справі № 357/8107/18, від 11 травня 2021 року у справі № 357/7999/18 та від 12 травня 2022 року в справі № 357/8242/19.

Враховуючи викладене, встановивши, що на час державної реєстрації права оренди земельних ділянок за TOB «Еліта-2010» таке право в ПОСП «Сидори» було відсутнє внаслідок скасування наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 728/5 рішення про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки за позивачем, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що права та інтереси позивача не були порушені відповідачами і відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно керувався положеннями Закону № 1952-IV та нормами статей 125, 126 ЗК України. Та обставина, що договір оренди землі між ПОСП «Сидори» та ОСОБА_1 був укладений 16 серпня 2013 року, тобто після 01 січня 2013 року, коли законодавство передбачало реєстрацію права оренди земельної ділянки, а не договору оренди землі, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки у позивача відсутнє суб`єктивне право, за захистом якого він звернувся до суду.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010» уклали Договір оренди земельної ділянки 05 березня 2018 року. Згідно з цим договором в цей же день на підставі рішення державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю., індексний номер: 40138611 від 15 березня 2018 року 21:28:12, до Державного реєстру прав на нерухоме майно, внесений запис про інше речове право № 25262557 від 05 березня 2018 року. Таким чином, Договір оренди земельної ділянки № 91 від 05 березня 2018 року набрав чинності 15 березня 2018 року. Станом на 15 березня 2018 року, права оренди на належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :04:011:005, що знаходиться в межах Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,854 га, у ПОСП «Сидори» не було. Таким чином, у суду були відсутні підстави для того, щоб вважати встановленим наявність порушень Закону, при укладенні Договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010».

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неврахування судом висновків, викладених у наведених ним постановах, а також на те, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного після 01.01.2013 року, має значення момент його підписання, а не момент державної реєстрації права оренди. Правові висновки у зазначених апелянтом справах зроблені за інших встановлених фактичних обставин, які не є подібними до обставин цієї справи. В даній справі судом було встановлено, що оскільки речове право на спірну земельну ділянку за ПОСП «Сидори» було скасовано наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 728/5, про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості, то на час реєстрації права за оспорюваним договором позивач не мав речового права на спірну земельну ділянку.

В суді апеляційної інстанції було встановлено, що 21 квітня 2020 року ПОСП «Сидори» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_1 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010», Фермерського господарства «Пролісок», Фермерського господарства «Дари Ланів» про визнання незаконним і скасування наказу (справа № 357/3844/20).

Рішенням до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року визнано незаконним та скасований наказ Міністерства юстиції України № 728/5 від 15.03.2018 року в частині розгляду та задоволення колективної скарги щодо рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2015 року № 20136287, від 25.01.2015року № 18835630, від 26.01.2015 року № 18839751, від 26.01.2015 року № 18841045, від 25.01.2015 року № 18835741, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бурімською Н.І., від 25.01.2015 року № 18835725, від 25.01.2015 року № 18835804, від 25.01.2015 року № 18835672, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Журовим О.В., від 30.12.2015 року № 27683238, прийняте державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В., від 22.12.2014 року №18201041, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В., від 30.04.2014 року № 12799872, від 15.12.2014 року № 18003849, від 19.05.2014 року № 13152734, від 16.04.2014 року №12494979, від 12.12.2014 року № 17938566, від 25.12.2014 року № 18361308, від 12.12.2014 року № 17935767, від 15.05.2014 року № 13078385, від 14.04.2014 року № 12419642, від 23.04.2014 року № 12615035, від 28.04.2014 року № 12721918, від 14.04.2014 року № 12422692, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н.В., від 14.12.2015 року № 27047111, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Рибалко В.М.

Вказане рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області не набрало законної сили, оскільки було оскаржене в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року було зупинено провадження в даній справі до набрання законної сили рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в справі №357/3844/20. Постановою Верховного Суду від 20 квітня 2022 року ухвалу Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду з вказівкою про відсутність підстав для зупинення провадження в даній справі.

Також у вересні 2022 року представник ПОСП «Сидори» подав клопотання про зупинення провадження в справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 357/8277/19. Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 28 липня 2022 року в справі № 357/8277/19 було прийнято для продовження розгляду цивільну справу за позовом ТОВ «Олійникова Слобода» до фізичної особи, ТОВ Агрокомплекс «Узин», державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі у зв`язку з наявною проблематикою юрисдикції розгляду позовних вимог юридичної особи - орендаря про витребування майна в іншої юридичної особи - орендаря, які виникли із правовідносин на підставі договорів оренди земельної ділянки, укладених з фізичною особою, та які поєднані з позовними вимогами про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного з фізичною особою - власником земельної ділянки. Водночас, в даній справі сторони не наводили доводів щодо розгляду юрисдикції спору, а вимоги про витребування земельної ділянки в даній справі не були предметом розгляду.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники ОСОБА_1 та TOB «Еліта- 2010» порушили питання про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки були викладені в постановах Верховного Суду від 15 червня 2021 р. у справі № 159/5837/19, від 03 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р. у справі № 753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здійснювалося адвокатом Марценюк Л.А.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Марценюк Л.А. просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 12500 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу адвокат Марценюк Л.А. додала копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордера на надання правничої допомоги від 22 червня 2022 року, копію Договору про надання правової допомоги 51/21 від 15 червня 2021 року, додатку до даного договору та копію акту виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги 51/21 від 15 червня 2021 року, згідно з яким визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 12500 грн.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010» в суді апеляційної інстанції здійснювалося адвокатом Адвокатського об`єднання «МКБ Групп». У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Адвокатського об`єднання «МКБ Групп» просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 13000 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу адвокат Адвокатського об`єднання «МКБ Групп» додав копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордера на надання правничої допомоги, копію Договору про надання правової допомоги №114 від 08 червня 2021 року, акту приймання-передачі правничої допомоги від 24 червня 2021 року та виписку з рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно з яким визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 13000 грн.

Позивач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відтак, з ПОСП «Сидори» на корись ОСОБА_1 підлягає стягненню 12500,00 грн. витрат на правничу допомогу, на корись ТОВ «Еліта-2010» 13000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Тетері Світлани Ігорівни, яка діє від імені та в інтересах Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2020 року без змін.

Стягнути з Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на корись ОСОБА_1 12500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на корись Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010» 13000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Мельник Я.С.

Матвієнко Ю.О.