Провадження № 2/752/4035/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.09.2022 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ракоїд Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромметторг» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «Укрпромметторг» про визнання недійсним Договору купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС, укладеного між ТОВ «Укрпромметторг» і ОСОБА_1 , предметом якого є майнові права на нежитлове приміщення (офіс) під будівельним № 9, розташоване в другому під`їзді житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти груп будівель № 26А в Голосіївському районі м.Києва, загальною проектною площею 99,7 кв.м., з додатками до нього, стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за договором сум в порядку реституції в розмірі 1054022 гривні.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.10.2019 р. між сторонами укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС, предметом якого є майнові права на нежитлове приміщення (офіс) під будівельним № 9, розташоване в другому під`їзді житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, навпроти груп будівель № 26А в Голосіївському районі м.Києва, загальною проектною площею 99,7 кв.м., а також 30.03.2020 р. була укладена Додаткова угода № 1 до нього. На виконання Договору позивач сплатив грошові кошти в загальному розмірі 1054022,85 гривні. 28.08.2020 р. відповідач надіслав лист про збільшення поточної ціни майнових прав до 40000 гривень за квадратний метр. Позивач вважає, що Договір купівлі-продажу майнових прав укладений з порушенням вимог ст.203, ч.3 ст.509 ЦК України, відповідач недобросовісно, в порушення вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» включив в нього умови, які є несправедливими для позивача, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, що є підставою для визнання Договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

05.11.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

10.01.2022 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ «Укрпромметторг» зазначає, що до правовідносин сторін не можуть застосовуватись положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач придбав офісне нежитлове приміщення. Крім того, позивач вже звертався до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «Укрпромметторг» про визнання Договору купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС від 28.10.2019 р., і у задоволенні позову було відмовлено. Також відповідач зазначає на те, що положення Договору про право продавця в односторонньому порядку встановлювати поточну ціну майнових прав та переглядати її в залежності від стану ринкових та/або інфляційних процесів були погоджені сторонами і позивач, підписавши даний договір надав згоду на таку зміну.

18.02.2022 р. судом було закрито підготовче провадження у справі.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав, викладених у письмовому відзиві, а також звернув увагу суду, що надані позивачем докази оплати за Договором купівлі-продажу майнових прав не є належними доказами, оскільки платежі здійснені іншою особою, у якої є договірні відносини з ТОВ «Укрпромметторг».

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2019 р. між сторонами укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС, предметом якого є майнові права на нежитлове приміщення (офіс) під будівельним № 9, розташоване в другому під`їзді житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти груп будівель № 26А в Голосіївському районі м.Києва, загальною проектною площею 99,7 кв.м.

На дату укладення Договору вартість майнових прав на нежитлове приміщення (офіс) становила 1994000 гривень, в тому числі ПДВ 332333,33 гривні, виходячи з вартості майнових прав в перерахунку на 1 кв.м.20000 гривень.

Сторони погодили графік внесення платежів на виконання умов договору щодо внесення оплати за нежитлове приміщення.

Згідно п.3.4.1 Договору оплата повинна була бути внесена покупцем в повному обсязі до 01.04.2020 р.

30.03.2020 р. між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС від 28.10.2019 р., відповідно до якого сторони внесли зміни до строку виконання зобов`язань і погодили, що загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення сплачується до 31.12.2020 р.

Пунктом 2.1.5 Договору передбачено право продавця в односторонньому порядку встановлювати поточну ціну майнових прав на 1 квадратний метр нежитлового приміщення (офісу) та переглядати її в залежності від стану ринкових та/або інфляційних процесів щодо несплаченої кількості вимірних одиниць нежитлового приміщення (офісу).

28.08.2020 р. ТОВ «Укрпромметторг» на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про зміну поточної ціни майнових прав за Договором купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС від 28.10.2019 р. та обов`язок з 08.09.2020 р. сплачувати, виходячи з розрахункової ціни майнових прав за 1 кв.м. в розмірі 40000 гривень.

Звертаючись до суду з позовом позивач просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС, оскільки при включенні в умови договору положень щодо права продавця в односторонньому порядку змінювати ціну квадратного метра майнових прав призводить до дисбалансу прав сторін, є несправедливими, що є підставою згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання договору недійсним.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Сторонами в договорі визначено право і підстави зміни продавцем ціни вартості 1 кв.м. майнових прав на нежитлове приміщення, а також розмір і порядок оплати покупцем вартості предмета інвестування.

З вказаними умовами позивач був обізнаний та погодився, що скріпив своїм підписом.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26.12.2019 по справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Позивач, посилаючись на несправедливість умов укладеного між сторонами договору, повинен надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору виникає дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу послуг.

Таких доказів суду надано не було.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що спірний договір є несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, мав намір укладати такий договір.

З огляду на викладене, суд не вбачає законних підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромметторг» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя