ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Коваль А.П.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - адвоката Коваля Анатолія Павловича

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року, ухвалене суддею Шарком О.П., повний текст рішення складено - 06 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, -
В С Т А Н О В И В:
03 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в якому просив суд визнати протиправним та незаконним рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким йому відмовлено в погоджені зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення його та членів його сім`ї постійним житлом, яке відображене у протоколі від 09.02.2021 року за №37, визнати за ним та членами його сім`ї право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення його та членів його сім`ї постійним житлом, зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до виконавчого органу міської у місті Харків ради клопотання разом з належно оформленими документами, про виключення з числа службових КЕВ м. Харків квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 52,60 кв. м.

Позовна заява мотивована тим, що він полковник запасу, учасник бойових дій, звільнений в запас у зв`язку з закінченням терміну контракту 14.11.2011 року, на квартирному обліку для отримання постійного житла на склад сім`ї (дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 ) в КЕВ м. Харкова перебуває з 21 червня 2007 р., має вислугу на військовій службі більше 20 років, під час проходження військової служби він на склад своєї сім`ї отримав службове житло. На момент звільнення з військової служби перебував на обліку в КЕВ м. Харкова, як особа яка потребує забезпечення постійним житлом. Відповідно довідки начальника КЕВ м. Харкова від 25.04.2013 року за №1580 на час звільнення з військової служби в запас він складом своєї сім`ї перебував на квартирному обліку в загальній черзі за №2, в першочерговій черзі за №1. Не зважаючи на те, що він вже 10 років як звільнений в запас з військової служби, в порушення Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він та його сім`я не отримали житлового приміщення для постійного проживання. Відповідно Списку розподілу житлової площі в Харківському гарнізоні, затвердженому Начальником Харківського гарнізону від 28.06.2010 року, йому на склад його сім`ї було розподілено службове житло. Відповідно звернення начальника КЕВ м. Харкова до Фрунзенської районної у м. Харкові ради виконкомом від 17.08.2010 року за №92/2 прийняте рішення про включення квартири АДРЕСА_1 до числа службової площі квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова. Відповідно рішення Київського районного у м. Харкові виконкому на склад його сім`ї надано ордер від 08.09.2010 року за №490 серії 10 на службову квартиру АДРЕСА_1 , в яку він з сім`єю заселився 12.11.2010 року та по цей час проживає. Службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації, встановлених чинним житловим законодавством його прав, та наявності права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири. Протягом 10 років він періодично звертався до КЕВ м. Харкова з проханням звернутися до виконкому Харківської міської ради з проханням про зняття статусу «службова» з квартири АДРЕСА_1 , в якій він проживає з сім`єю, однак на всі його звернення до КЕВ м. Харкова з приводу зняття статусу «службова» з приміщення, в якому він з сім`єю проживає, отримував відмови. Відповідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2019 року та постанови Харківського Апеляційного суду від 26.09.2019 року «Зобов`язано КЕВ м. Харкова за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення з числа службових житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ». На останнє його звернення до КЕВ м. Харкова від 26.01.2021 року вх.№305. він отримав відповідь, що відповідно рішення житлової комісії КЕВ м. Харкова, то КЕВ м. Харкова направив клопотання про виключення з числа службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, тобто замість звернення до виконкому Харківської міської ради з проханням про зняття статусу «службова» з квартири АДРЕСА_1 направило клопотання на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Відповідно затвердженого протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 09.02.2021 року за №37 йому відмовлено у забезпеченні постійним жилим приміщенням, а саме окремою квартирою за адресою: квартира АДРЕСА_1 . Причина не погодження в протоколі вказана: довідка Криворізької КЕЧ району №6 від 16.03.2009 року - 3-х кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 не здав. З висновками Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями позивач не погоджується, оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.11.2017 року визначено, що він та члени його сім`ї постійним житлом за рахунок держави не забезпечений, своїм правом на безоплатну приватизацію житла не скористався, грошову компенсацію вартості житла не отримував. Зважаючи на те, що службовий статус вказаної квартири значно обмежує можливість реалізації, встановлених чинним житловим законодавством прав, та на наявність права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, він в черговий раз звернувся до житлової комісії КЕВ м. Харкова з відповідним проханням. Житлова комісія КЕВ м. Харкова, посилаючись в своїй відповіді на протокол засідання житлової комісії КЕВ м. Харкова №2 від 29.11.2019 року, яким погодило зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , повідомила, що направила відповідні документи для розгляду та погодження в Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Відповідно рішення, відображеного в протоколі від 09.02.2021 року за №37, Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не визнає його права на виключення займаного його сім`єю житла з числа службових. На думку позивача, відмова Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не узгоджується з чинним законодавством, немотивована бездіяльність КЕВ міста Харкова обмежує права його та його сім`ї на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність погодження зняття статусу «службове» з житлового приміщення з Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, є безпідставними, оскільки не визначено жодним Законом України. Таке питання вирішується виконавчим органом міської у місті Харків ради під час розгляду клопотання про виключення квартири з числа службового житла..

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що іншого Порядку виключення з числа службового житлового приміщення, який передбачений Інструкцією, на цей час відсутній, а рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 09.02.2021 р. за №37 не скасовано, що є доказом вчинення квартирно-експлуатаційним відділом дій, які передбачені законодавством.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник адвокат Коваль А.П., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до чинного законодавства, яке регулює підстави набуття права військовослужбовців та звільнених з військової служби осіб на житлову пільгу щодо виключення їх житла з числа службового та порядок реалізації вказаної житлової пільги (виключення житла з числа службового), позивач ОСОБА_1 набув таке право, тому він звернувся у встановленому порядку до КЕВ м. Харків щодо погодження виключення спірної квартири з числа службових. Рішенням житлової комісії КЕВ м. Харків від 29.11.2019 року (протокол № 2) погоджено виключення спірної квартири з числа службових та направлено відповідні документи для розгляду та погодження в Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Натомість, рішенням Комісії від 09.02.2021 року (протокол № 37) відмовлено в погодженні зняття статусу службового з спірної квартири АДРЕСА_1 із-за того, що в матеріалах квартирної справи наявна довідка Криворізької КЕЧ району від 16.03.2009 року, що квартиру АДРЕСА_4 він не здав. При цьому, у своєму рішенні Комісія залишила без уваги наявне в матеріалах квартирної справи чинне рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 року у справі № 640/21041/15-ц. Вважає, що таким рішенням Комісією створена юридична суперечність, коли особа завідомо законно перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, а з іншої сторони Комісія відмовляє в реалізації права, що пов`язане з перебуванням на квартирному обліку, тому, таке рішення є завідомо неправомірним і незаконним (нікчемним). Вказаним неправомірним і незаконним рішенням Комісії порушено право ОСОБА_1 на отримання постійного житла у встановленому розділом 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра Оборони України № 380 від 31.07.2018 року та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року за № 1020/32472, порядку, що спонукає його до звернення до суду. Зазначає, що легітимні сподівання позивача ОСОБА_1 на отримання постійного житла шляхом його виключення з числа службового під час проходження військової служби чітко визначені чинним законодавством України та підтверджені існуючою судовою практикою Верховного Суду під час його перебування на квартирному обліку, тобто, є конкретними. Таким чином на них поширюється режим «існуючого майна».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначена справа до розгляду на 23.03.2022 року (а.с. 150-151,153).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 28.07.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 154).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.08.2022 року справа призначена до розгляду на 28.09.2022 року, з повідомленням учасників справи (а.с. 156).

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно послужного списку підполковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема з 01.08.2000 року по 02.08.2004 року на посаді головного інженера - заступника начальника КЕЧ району Одеського військового округу, з 02.08.2004 року по 04.08.2005 року на посаді офіцера відділення (з відновлення соціальної та матеріальної інфраструктури) відділу (підтримки урядових структур) (Ірак) управління 7 окремої механізованої бригади, з 08.08.2005 року по 07.05.2007 року на посаді головного інженера - заступника начальника КЕЧ району Південного територіального Квартирно-експлуатаційного управління (а.с. 10).

20.02.2003 року ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи (він, дружина, донька, син) отримав постійне житло - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Наказом заступника Міністра оборони України від 07.05.2007 року № 76 ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера заступника начальника Криворізької квартирно-експлуатаційної частини (району) Південні територіального квартирно-експлуатаційного управління та призначено на посаду заступника начальника відділу - головного інженера Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова цього ж управління.

З 07.05.2007 року по 14.11.2011 року ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника начальника - головного інженера КЕВ м. Харків Південного територіального Квартирно-експлуатаційного управління.

Після прийняття посади у м. Харкові ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік в Харківському гарнізоні як незабезпеченого житловою площею в даному населеному пункті та проживаючого у гуртожитку.

21.06.2007 року позивач звернувся з рапортом до начальника КЕВ м. Харків про прийняття його на квартирний облік як безквартирного зі складом сім`ї 5 осіб, в тому числі: він, дружина, син, донька, мати. Рішенням житлової комісії КЕВ м. Харків (протокол від 21.06.2007 року № 2) ОСОБА_1 зі складом сім`ї 5 осіб був зарахований на квартирний облік в КЕВ м. Харків в загальну чергу та включений до списку першочерговиків (як учасник бойових дій) з 21.06.2007 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Харкові ради № 169-2 від 07.09.2010 року ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_6 (мати) виданий службовий ордер № 490 від 08.09.20210 року на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року, зміненого постановою Харківського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії Харківського гарнізону, викладене у протоколі засідання житлової комісії Харківського гарнізону № 23 від 20 березня 2015 року в частині відмови ОСОБА_1 в погодженні питання щодо виключення житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових в Харківському гарнізоні. Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виключення з числа службового житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у порядку, встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони № 380 від 31.07.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2018 року за № 1020/32472 (а.с. 23-47).

Крім того, судом першої інстанції з копії витягу з протоколу №2 засідання житлової комісії КЕВ м. Харків від 29 листопада 2019 року встановлено, що на засіданні розглянуто питання щодо надання постійної житлової площі шляхом виключення з числа службової підполковнику запасу ОСОБА_1 , склад родини 4 особи, за адресою: АДРЕСА_2 на виконання рішень ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.04.2019 року та Харківського апеляційного суду від 26.09.2019 року та вирішено направити клопотання про виключення з числа службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 підполковнику запасу ОСОБА_1 , склад родини 4 особи, встановленим порядком у відповідності до наказу МО України від 31.08.2018 року №380 (а.с. 61).

Однак, Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 09.02.2021 № 37 ОСОБА_1 не погоджено розподіл житлової площі для постійного проживання шляхом виключення із складу службових житлових приміщень (а.с. 50-53).

Звертаючись до суду першої інстанції, ОСОБА_1 просив визнати протиправним та незаконним вказане рішення Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 09.02.2021 року № 37; визнати за ним та членами його сім`ї право на виключення з числа службових КЕВ м.Харків спірної квартири та зобов`язати КЕВ м. Харкова подати виконавчому органу міської у місті Харкові ради клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службових КЕВ м. Харків квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що іншого Порядку виключення з числа службового житлового приміщення, який передбачений Інструкцією, на цей час відсутній, а рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 09.02.2021 № 37 не скасовано, що є доказом вчинення квартирно-експлуатаційним відділом дій, які передбачені чинним законодавством України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 викладені висновки щодо юрисдикції суду за вимогами, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення їх і членів їхніх сімей житловими приміщеннями., згідно яких зазначено наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній редакції). Близькі за змістом приписи були у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Зогляду на вказане, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15(пункт 72)).

Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом стало те, що, як стверджує позивач, Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями протиправно відмовила у погодженні питання про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).

Забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом: надання службових жилих приміщень військовослужбовцям; надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби; надання за згодою військовослужбовця кредиту або грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення; участі військовослужбовців та членів їх сімей у державних цільових програмах забезпечення громадян доступним житлом відповідно до законодавства (за їх бажанням); надання жилої площі у гуртожитках курсантам і військовослужбовцям та працівникам ЗС України; надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі; оренди жилого приміщення військовослужбовцям офіцерського складу (пункт 1.3 затвердженої Наказом № 737 Інструкції, яка на час звернення позивача з рапортом від 5 лютого 2018 року діяла у редакції від 17 червня 2016 року).

Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (абзац перший пункту 4 Розділу І Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).
Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Отже, у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом № 737, так і за Інструкцією, затвердженою Наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

З врахуванням викладених висновків Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що спір позивача ОСОБА_1 з відповідачем є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.4, 377 ч.2, 255 ч. 1 п.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Коваля Анатолія Павловича - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Попередити ОСОБА_1 про те, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання, матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов