Справа № 174/416/22
п/с № 2/174/208/2022
17 жовтня 2022 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря Шарапової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Позивач Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (АТ «ОГХК» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі АТ «ОГХК» в особі філії «ВГМК» АТ «ОГХК») звернулося до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 14.10.2014 року між Державним підприємством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», правонаступником якого є акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», від імені якого виступає філія «ВГМК» АТ «ОГХК» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір згідно наказу № 18-п, відповідно до якого відповідача було прийнято в службу головного механіка техніком (дефектоскопистом) 1 категорії лабораторії технічної діагностики філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в порядку переводу з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС».
09.06.2016 наказом № 485-п відповідача з 21.06.2016 було переведено в гірничо- транспортне виробництво акумуляторником відділення № 3 з ремонту транспорту дільниці з ремонту транспорту механослужби по 5 розряду. Крім того, відповідач мав право отримати додаткові відпустки: відповідно до ст. 6 ЗУ «Про відпустки» за безперервний стаж роботи - 4 календарних дні, відповідно до ст.ст. 7,8 ЗУ «Про відпустки» за роботу зі шкідливими умовами праці - 2 календарних дня.
На підставі цього, відповідач згідно графіку надання щорічних відпусток на 2022 рік по гірничо-транспортному виробництву та його особистої заяви, скористався цим правом і позивачем йому була надана щорічна відпустка за період роботи з 02.10.2021 по 01.10.2022 року тривалістю 30 календарних дня з 01.01.2021 по 01.02.2022, що підтверджується наказом філії «ВГМК» АТ «ОГХК» № 3386 від 20.12.2021. Відповідно до цього наказу позивачем було здійснено нарахування заробітної плати за час відпустки на загальну суму 12 772,50 грн. та 29.12.2021 і 06.01.2022 здійснено її перерахування на картку для виплат відповідача в розмірі 6 887,00грн.+ 1 479,00грн. з урахуванням утриманих сум аліментів, податку на доходи фізичних осіб, військового збору та профспілкових внесків.
Відповідача було звільнено з філії «ВГМК» АТ «ОГХК» з 19.05.2022 року на підставі наказу № 115 від 13.05.2022 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.
Період роботи на філії, який дає право на щорічну основну відпустку відповідачу повної тривалості, тобто 24 календарних дні та 6 календарних днів щорічної додаткової відпустки, є з 02.10.2021 по 01.10.2022 року, що складає 365 календарних днів. Проте у зв`язку з тим, що відповідач використав всі 30 днів відпустки до закінчення робочого року, тобто до 01.10.2022, і не дочекавшись цієї дати його було звільнено, в нього виникла заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки відповідача перед позивачем за 11 днів відпустки, а отже і заборгованість по виплаченим коштам за нараховану та виплачену заробітну плату за час відпустки. Після закінчення відпустки та до дня звільнення у позивача була відсутня можливість відрахувати грошові кошти із заробітної плати для покриття заборгованості відповідача за невідпрацьовані дні відпустки в повному розмірі.
В зв`язку з цим виникла заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки відповідача перед позивачем на дату звільнення у розмірі 3770,01 грн. До теперішнього часу, відповідач суму боргу не погасив, будь-якої відповіді на отриману вимогу про погашення заборгованості не надав. Тому позивач просить задовольнити його вимоги повністю.
Ухвалою від 31.08.2022 року, відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачу.
У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано.
У судове засідання представник позивача не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява в якій він позов підтримав повністю та просить розглядати справу у його відсутність не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
В зв`язку з цим, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справі підтверджено, що згідно наказу № 18-п від 14.10.2014 року ОСОБА_1 прийнято в службу головного механіка техніком (дефектоскопи- стом) 1 категорії лабораторії технічної діагностики філії «Вільногірський гірничо- металургійний комбінат» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (а.с. 7).
Відповідно до наказу № 485-п від 09.06.2016 наказом ОСОБА_1 з 21.06.2016 було переведено в гірничо- транспортне виробництво акумуляторником відділення № 3 з ремонту транспорту дільниці з ремонту транспорту механослужби по 5 розряду (а.с. 8).
Відповідно до наказу про надання щорічної відпустки № 3386 від 20.12.2021 відповідачу надано щорічну відпустку з 01.01.2021 по 01.02.2022 року у кількості 30 календарних днів (24 дні щорічної відпустки та 6 днів додаткової відпустки) за період роботи з 02.10.2021 по 01.10.2022 року (а.с. 9).
Згідно наказу № 115 від 13.05.2022 відповідача було звільнено з 19.05.2022 року за власним бажанням (ст. 38 КзПП України) (а.с. 11).
Відповідно до довідки №1552 від 18.07.2022 року фактично нараховано та виплачено суму заробітної плати ОСОБА_1 за період з грудня 2021р. по травень 2022 р., борг у розмірі 1136,53 грн. Згідно розрахунку суми заборгованості ОСОБА_2 перед філією «ВГМК» АТ «ОГХК» за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу станом на 01.08.2021 року, борг у розмірі 3770,01 грн. (а.с. 10,14).
Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2022 за вих. № 234/2410 ОСОБА_1 було направлено повідомлення (вимогу) про необхідність сплати надлишково виплачених коштів в сумі 3770,01 грн. (а.с. 12).
У силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в п. 3, 5, 6 ст. 36 і п. 1, 2 і 5 ст. 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 136 КЗпП України, розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.
Також міський суд враховує позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 17.07.2019 № 332/1433/17 про те, що системне тлумачення положень ст.ст. 127, 233 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про відпустки» дає підстави зазначити, що роботодавець може звернутися із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки до суду протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.
Борг, який позивач просить стягнути з відповідача виник через надання відпустки за невідпрацьований час у кількості 9 днів (9 днів боргу станом на момент звільнення).
Як на підставу позову, позивач посилався на неможливість проведення відрахування із заробітної плати відповідача, тому він звернувся до суду. До спірних правовідносин підлягають застосуванню ст. 127 КЗпП України та ст. 22 ЗУ «Про відпустки».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач звільнився з роботи 19.05.2022 року до закінчення робочого року, що відлічується з дня укладення трудового договору і становить 02.10.2022 та за який відповідач отримав щорічну відпустку повної тривалості у кількості 30 календарних днів з 01.01.2022 по 01.02.2022 року, за невідпрацьовану частину робочого року з 20.05.2022 по 01.10.2022 утворилися 11 днів заборгованості остаточно 3770,01 грн., а під час звільнення відрахування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку, за наказом (розпорядженням) підприємства не проведено, що підтверджується матеріалами справи, то позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку. До суду позивач звернувся із вказаним позовом в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Наданий суду розрахунок відповідачем не оспорено, перевірено судом, відтак він є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи. Беручи до уваги, що вказані кошти ОСОБА_1 у добровільному порядку повернуто не було, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2 481 грн. відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 223, 258, 259, 263-265, 280, 284 ЦПК України, суд,-
Позов Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області І.А.Ілюшик