ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м.Суми

Справа №592/12615/21

Номер провадження 22-ц/816/430/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2021 року в складі судді Катрич О.М., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 жовтня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 495217016 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 9070 грн 00 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідно до додаткової угоди від 02 листопада 2019 року продовжено строк, на який був наданий кредит за договором № 495217016 на 29 днів.

05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 28792 грн 41 коп., з яких 9069 грн 84 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19722 грн 57 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.

02 вересня 2020 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена.

Посилаючись на те, що відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, кредитні кошти у визначені строки повернуті не були, виникла заборгованість за договором у розмірі 33327 грн 41 коп., з яких 9069 грн 84 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19722 грн 57 коп. - сума заборгованості за відсотками, 4535 грн 00 коп - штраф та пеня.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Вказує, що представник апелянта звертався з адвокатськими запитами до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з проханням надати копії документів, які підтверджують перехід права вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», зокрема наступні документи: 1) копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатками; 2) копію додаткових угод до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатками; 3) витяг з реєстру прав вимоги щодо заборгованості ОСОБА_1 .

Зазначає, що станом на момент подання позовної заяви до суду ні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не надало відповіді на адвокатський запит та не надало необхідних документів для підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», тому представник апелянта (позивача) не надав копії цих документів до позову. Натомість, апелянт при поданні позовної заяви надав копію довідки ТОВ ««МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № 17/07 від 02 липня 2021 року, як підтвердження переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором № 495217016 від 04 жовтня 2019 року.

Посилається на те, що після подання позовної заяви до суду представник апелянта знову звернувся до первісного кредитора для надання йому необхідних документів. Після звернення апелянт отримав копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та виписку з реєстру прав вимоги № 65 від 11 лютого 2020 року.

Зазначає, що копія договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до фактора - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

Крім того, посилається на те, що копія договору факторингу № 05/0820-01 від 05 вересня 2020 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до фактора - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС».

На думку апелянта ним доведено, що договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено предмет такого договору, в якому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому.

Підсумовуючи вищевикладене, приходить до висновку, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустими доказами відступлення права вимоги. Апелянт довів укладення договору між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 495217016 від 04 жовтня 2019 року від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та відповідно від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 * 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 495217016 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 9070 грн 00 коп. (а.с. 10-13).

Відповідно до додаткової угоди від 02 листопада 2019 року продовжено строк, на який був наданий кредит за договором № 495217016 на 29 днів (а.с. 14).

05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» має перейти право грошової вимоги до відповідача (а.с. 34-39).

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 495217016 від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», та відповідно від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» .

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що звертаючись із вказаним позовом, позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».

Позивач, посилаючись на те, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, надав суду лише копію довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 02 липня 2021 року № 17/07 та копію витягу з додаткової угоди № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 21 жовтня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Проте з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на який посилається позивач у своєму позові та сама додаткова угода складена після укладення договору факторингу між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що кредитний договір укладений 04 жовтня 2019 року, а договір факторингу 28 листопада 2018 року, тобто договір кредиту укладено пізніше ніж договір факторингу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неможливо встановити предмет такого договору та чи було у ньому передбачено відступлення право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали, надані позивачем не містять підтверджень, що саме договір № 495217016 від 04 жовтня 2019 року та додаткову угоду розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, а також те, що цей договір та угода на момент спілкування відповідача з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» взагалі містив умови щодо кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цьому договорі розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді предмет договору, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та Правила надання грошових коштів у редакції станом на 04 жовтня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 495217016 від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», та відповідно від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».

Доводи апеляційної скарги про те, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 495217016 від 04 жовтня 2019 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем надано суду лише копію довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 02 липня 2021 року № 17/07 та копію витягу з додаткової угоди № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 21 жовтня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

Тобто, з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на який посилається позивач.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що скаржником доведено, що договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено предмет договору, в якому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки за відсутності договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неможливо встановити предмет такого договору та чи було у ньому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Колегія суддів апеляційного суду не приймає долучених до апеляційної скарги копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року; копії додаткових угод до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року; копія виписки з реєстру прав вимоги № 65 від 11 лютого 2020 року, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17 сформовано наступний правовий висновок.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Проте, подаючи нові докази до апеляційного суду, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» не наведено об`єктивних підстав їх неподання у визначений ст. 83 ЦПК України строк до суду першої інстанції.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина