ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 690/639/21
Провадження № 22-ц/821/1003/22
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Акцент Банк»

представник позивача: адвокат Омельченко Євген Володимирович

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу, подану представником Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвокатом Омельченком Євгеном Володимировичем на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 травня 2022 року (ухваленого в приміщенні Ватутінського міського суду Черкаської області під головуванням судді Линдюка В.С., повний текст рішення суду складено 06 травня 2022 року) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

20 грудня 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» - звернулося до Ватутінського міського суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, вказує АТ «А-Банк», ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «А-Банк» разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується власноручним підписом позичальника у заяві.

АТ «А-Банк» зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, відповідно до умов Договору, проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надав.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № б/н від 04 квітня 2017 року, вказує банк, утворилася заборгованість, загальна сума якої на 19 листопада 2021 року становить 22693,44 грн. і яка складається з наступного: 9585,80 грн. заборгованість за кредитом; 11577,64 грн. заборгованість по відсоткам; 1530,00 грн. штраф.

Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги, що позичальник ОСОБА_1 не приймає заходів, направлених на погашення існуючої заборгованості, АТ «А-Банк» звернулося до Ватутінського міського суду Черкаської області із даним позовом та просило постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість у загальному розмірі 22693,44 грн. за кредитним договором № б/н від 04 квітня 2017 року, а також понесені банком судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 травня 2022 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 (три) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір в розмірі 250,37 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що у підписаній сторонами анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, за висновками суду, позивачем не надано належних підтверджень, що саме доданий до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «А-Банк» є зрозумілий для відповідача і що він ознайомлений і погодився саме із ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «А-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Таким чином, зарахування позивачем до складу заборгованості ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами, штрафу за прострочку по кредиту є безпідставним, оскільки відповідно до вищевикладених висновків суду, сторонами не було узгоджено терміни та порядок погашення кредиту, розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пені та штрафу) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань клієнтом, а також черговість погашення таких боргових зобов`язань.

Проте, відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку вбачається, що станом на дату звернення позивача до суду сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» за тілом кредиту фактично становить 2 503 грн.

Враховуючи це, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом у розмірі 3 (три) грн., оскільки суду надано квитанцію про переказ коштів після звернення позивача з позовом до суду, в загальній сумі 2500,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 червня 2022 року, представник АТ «Акцент-Банк» адвокат Омельченко Є.В. вважаючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене із порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 травня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «А-Банк» в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь банку судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі сплаченого судового збору.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ «А-Банк», зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що банком дотримано вимоги закону при укладенні кредитного договору з відповідачем.

Відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався, в подальшому, регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти.

Крім того, посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано.

Таким чином, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції є таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», з метою укладання кредитного договору № б/н. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг, які розміщено на сайті http://a-bank.com.ua./terms.

Представником позивача у якості додатків до вказаного позову також долучено копії Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки, довідку за лімітами, виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 04 квітня 2017 року по 02 березня 2022 року (а.с. 13, 8-12, 58, 57, 53-56).

На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ «А-Банк» надано суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 04 квітня 2017 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , з якого вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача по кредиту станом на 19 листопада 2021 року становить 22 693,44 грн., з яких: 9 585,80 грн. заборгованість за кредитом, 11 577,64 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 530 грн. штраф (а.с. 5-6).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника АТ «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Є.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що 04 квітня 2017 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», у якій заповнено графи особистих даних (а.с. 7).

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

При цьому, зазначена анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди ст. 638 ЦК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення із позичальника ОСОБА_1 існуючої заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами та штраф.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 04 квітня 2017 року, посилався також на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивачем не підтверджено належними доказами укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.

У заяві-анкеті зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згідний із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

Водночас, матеріали справи не містять підписаних відповідачем ОСОБА_1 інших документів, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг, а Умови та Правила надання банківських послуг та тарифи банку, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнта банку.

Анкета-заява підписана позичальником, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився саме із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості по процентам, за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Проте, згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 за картою НОМЕР_1 (а.с. 53-56) вбачається, що використання вказаної карти здійснювалося в період часу з 04 квітня 2017 року по 26 лютого 2020 року, за який на даний картковий рахунок внесено грошові кошти на загальну суму 10 000 грн., а фактично використано грошові кошти (шляхом зняття/оплати вартості товарів та послуг) на загальну суму 12 503 грн. (з урахуванням комісій банку за проведення платежів), тобто ОСОБА_1 отримував певні кошти, користувався кредитними коштами, та не виконав обов`язок по поверненню банку отриманих коштів.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2503,00 грн.

Разом з тим, відповідачем до суду надано квитанцію про переказ коштів на картковий рахунок після звернення позивача з позовом до суду, в загальній сумі 2500,00 грн., а тому з відповідача необхідно стягнути 3 (три) грн. тіла кредиту (2503,00 грн. 2500, 00 грн.).

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених АТ «А-Банк»вимог і на підставі доказів, поданих позивачем і прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав лише для часткового задоволення вимог АТ «А-Банк», а саме в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 (три) грн.

Оскільки, позивач не довів правомірності своїх вимог в частині відповідальності відповідача у вигляді заборгованості за відсотками з користування кредитом, штрафу, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги АТ «А-Банк» суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником Акціонерного товариства «Акцент Банк» адвокатом Омельченком Євгенієм Володимировичем залишити без задоволення.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 03 травня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко