Справа №705/2298/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Гудзенко В.Л.

при секретарі судового засідання Музичук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Уманської міської ради, виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним ордеру та рішення про приватизацію житла,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Уманської міської ради, виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним ордеру та рішення про приватизацію житла, посилаючись на те, що 21.07.1990 між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Він працював на консервному заводі в м. Умань та, оскільки, його сім`я не мала власного житла, йому на склад сім`ї із трьох чоловік було надано кімнату в гуртожитку площею 17,5 кв.м. по АДРЕСА_2 , про що було видано ордер від 20.08.1998. У 2000 році позивач з відповідачем розірвали шлюб, проте, продовжували проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, адже розірвання шлюбу було потрібне для того, щоб отримати ще одну кімнату в гуртожитку, яку згодом було отримано, позивач там зареєстрований та проживав разом з дружиною та дочкою. За час спільного проживання у цих кімнатах проводилося перепланування кімнат у квартиру, укладення договорів на обслуговування квартири у 2008 році, проводилася оплата комунальних послуг, спільно було придбано майно. У 2008 році гуртожиток консервного комбінату було передано на баланс Уманської міської ради і номер будинку змінили із АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 . При наданні дозволу на приватизацію кімнат у гуртожитку в 2008 році, не зрозуміло яким чином та з яких підстав, відповідач ОСОБА_2 в Уманській міській раді на одну із вказаних кімнат отримала ордер та приватизувала її на своє ім`я та на ім`я дочки ОСОБА_3 , тобто вони стали власниками тієї кімнати, про що позивачу на той час не було відомо. Згодом, відповідач ОСОБА_2 виїхала та перебуває за межами України, а їх спільна дочка вийшла заміж та проживає в м. Монастирище, а у спірній квартирі позивач проживав один. У зв`язку з тим, що мати позивача захворіла та потребувала стороннього догляду, починаючи з 15.02.2015 позивач тимчасово переїхав проживати до неї, та коли 20.02.2015 він повернувся додому, то відкрити двері квартири не зміг, йому відчинили незнайомі люди, які повідомили, що вони там проживають. За його викликом приїхали працівники поліції, яким вказані мешканці пояснили, що у цій квартирі вони проживають з дозволу власників. В 2015 році позивач звертався до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом про встановлення факту проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_2 спільним майном подружжя та визнання права користування вказаною квартирою та вселення, зобов`язання ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_3 не перешкоджати в користуванні вказаною квартирою. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 позов було задоволено, проте, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09.02.2016 воно було скасовано та в позові відмовлено повністю. Проте, у вказаних рішеннях було встановлено, що згідно ордеру від 20.08.2008 серії С № 186, виданого на ім`я ОСОБА_1 , йому та членам його сім`ї на трьох: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано вказане житло. Колективні договори щодо рішень про постачання електроенергії у квартири №20 та АДРЕСА_2 укладалися між директором УЕМ, начальником РЕУ-3 та ОСОБА_1 . Згідно повідомлення директора КП РЕУ №3 від 13.03.2015, за № 441 Уманська міська рада прийняла рішення про передачу 148 квартирного будинку по АДРЕСА_2 з ДП «Уманського консервного комбінату» на баланс Уманського ремонтно-експлуатаційного управління №3 Згідно розпорядження відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради від 17.12.2010 за №14086 квартира АДРЕСА_2 була приватизована на ОСОБА_2 , на яку виконком Уманської міської ради 21.07.2008 видав ордер за № 02611, де записана дочка ОСОБА_3 . Відповідно до Довідки № 2579, виданої 03.11.2015 КП РЕУ №3, ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_2 однією сім`єю з дружиною та вели спільне господарство до 20.02.2015. Позивач вважає, що органом місцевого самоврядування - Уманською міською радою, яка видала ордер на проживання на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 , було порушено його право на житло, адже право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі, тому вважає, що рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265 та ордер на житлове приміщення №02611, що виданий на ім`я ОСОБА_2 , на підставі даних актів органу місцевого самоврядування розпорядження органу приватизації від 17.12.2010 № 14086 та свідоцтво про право власності, що видане відділом житлового господарства Уманської міської ради від 10.01.2011 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - підлягають скасуванню. Позивач зауважує те, що він дізнався про те, що був ошуканий відповідачем ОСОБА_2 , а саме тим, що було незаконно видано ордер на житло, що вже було ним зайнято, на ОСОБА_2 та була проведена приватизація, лише під час розгляду справи в суді за поданим ним позовом у 2015 році.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кецкала В.В. надійшло заперечення проти позову від 05.05.2016, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_3 вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та повинні бути розцінені критично, адже у заявленому позові він не зазначає, яке його право було порушено у зв`язку з передачею у приватну власність відповідачів квартири АДРЕСА_2 , до якої він не має відношення. Позивач ніколи не являвся ні власником спірного житла, ні особою, яка в ній була зареєстрована та проживала. 11.07.2008 ОСОБА_1 на підставі Рішення виконкому Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265 був виданий ордер на житлове приміщення квартири АДРЕСА_6 на сім`ю з однієї особи, де він з 12.09.2008 зареєстрований. 21.07.2008 відповідачу ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_2 , як сім`ї з двох осіб, Рішенням виконкому Уманської міської ради від 12.06.2008 №265 також був виданий ордер на житлове приміщення спірної квартири АДРЕСА_2 . Згідно розпорядження Відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради від 17.12.2010 за № 14086 відповідачами була приватизована спірна квартира АДРЕСА_2 . Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2011, виданого згідно розпорядження органу приватизації, відповідачі є власниками спірної квартири АДРЕСА_2 в Ѕ частині кожна. Всі дії по передачі у приватну власність спірної квартири відбувалися в межах діючого на той момент законодавства та без будь-яких порушень. Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач претендує на отримання двох ордерів одночасно на дві різні квартири в одному будинку і той факт, що йому видали тільки один ордер, вважає порушенням своїх конституційних прав на житло. В тексті позовної заяви відсутні посилання на норми та приписи закону, які були порушені при проведені приватизації спірної квартири уповноваженими на те органами, тому позов не підлягає до задоволення. Також, представник відповідача зазначає про те, що ордер на квартиру відповідачів АДРЕСА_2 , як і ордер на квартиру позивача АДРЕСА_6 , де останній ще з 12.09.2008 зареєстрований та проживає, видавались на підставі одного акту - Рішення виконкому Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265. Тому, твердження відповідача про те, що він не знав про існування оскаржуваного рішення та спірного ордеру відповідачів, не відповідає дійсності. Крім того, не відповідає дійсності інформація про те, що ОСОБА_1 спільно проживав та вів спільне господарство з відповідачем ОСОБА_2 , оскільки факт протилежного встановлено Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09.02.2016. А з долученої копії паспорту позивача вбачається, що він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_6 . Тому, з урахуванням зазначеного вважає, що позов не підлягає до задоволення.

За вх. № 22941 від 22.09.2016 від представника Уманської міської ради надійшло заперечення на позов, в якому зазначено, що Уманська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є незаконними, безпідставними та необґрунтованими та позивачем не надано необхідних належних та допустимих доказів. Вказує, що Уманська міська рада не може виступати в якості належного відповідача по даній справі, адже оскаржуване рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265 в частині передачі в користування квартири АДРЕСА_2 приймалося не Уманською міською радою. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки з позову вбачається, що у 2000 році він розірвав шлюб з ОСОБА_2 у зв`язку з необхідністю отримати ще одну кімнату в гуртожитку, тобто він знав про наміри ОСОБА_2 отримати ордер. Тим більше, позивач знав про рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265, яким було вирішено видати ордери на квартири.

За вх. № 22942 від 22.09.2016 від представника виконавчого комітету Уманської міської ради надійшло заперечення на позов, з якого вбачається, що виконавчий комітет заперечує проти позовних вимог, як таких, що необґрунтовані та безпідставні. У запереченні звернуто увагу на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, адже дійсно у 2000 році він розірвав шлюб з ОСОБА_2 у зв`язку з необхідністю отримати ще одну кімнату в гуртожитку, тобто він знав про наміри ОСОБА_2 отримати ордер і йому було відомо про рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265, яким було вирішено видати ордери на квартири.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій підтримує заявлені ним позовні вимоги, просить їх задовольнити та справу розглядати у його відсутність.

Від представника Уманської міської ради Гладченко Д.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. В заяві також просить врахувати позицію Уманської міської ради викладену у поданому раніше відзиві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Кецкало В.В. в судове засідання не з`явилися. Від адвоката Кецкало В.В. надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутність та відсутність його довірительки ОСОБА_3 .

Представник відповідача - виконавчого комітету Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини її неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що 21.07.1990 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

У 2000 році між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_2 шлюб було розірвано.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою - було задоволено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09.02.2016 рішення суду першої інстанції було скасовано та в позові відмовлено повністю. У вищезазначеному рішенні апеляційного суду було встановлено, що 11.07.2008 ОСОБА_1 видано ордер на житлове приміщення №02586 серія А на квартиру АДРЕСА_6 (на одного) на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 №265, де він з 12.09.2008 зареєстрований. На підставі цього ж рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265 відповідачці ОСОБА_2 було видано ордер на житлове приміщення №02611 серія А від 21.07.2008 на квартиру АДРЕСА_2 в складі сім`ї: вона та дочка ОСОБА_3 , де вона була зареєстрована також 12.09.2008. в кВ. 24Д. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2011, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частинах Ѕ і Ѕ. Тобто, вказана квартира відповідачами приватизована на підставі розпорядження органу приватизації від 17.12.2010 № 14086 в той час, коли відповідачка ОСОБА_2 була в ній зареєстрована з 12.09.2008, а позивач в цей час був зареєстрований в кВ. АДРЕСА_6 також з 12.09.2008. Докази того, приватизація є незаконною в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачу було відомо як про отримання ним ордеру на одну кімнату, так і про отримання ордеру відповідачами на іншу кімнату, адже саме за для цього між ними був розірваний шлюб у 2000 році, тому на час звернення з даним позовом до суду ним пропущений строк позовної давності.

Зазначений висновок зроблено виходячи з того, що позивач не надав суду доказів щодо поважності причин пропуску ним позовної давності.

Інших фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про поважність причин пропущення позовної давності позивачем не надано.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, і як наслідок доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Враховуючи встановлені обставини справи, а також відсутність доказів поважності пропуску строку звернення до суду або будь-яких належних доказів вчинення йому перешкод звернення з позовом до суду з 2008 року по 2016 рік, не дають достатніх правових підстав для визнання поважним пропущення позивачем строку позовної давності.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають в зв`язку зі спливом строків позовної давності, про застосування якої крім іншого заявлено і стороною (відповідачем) у спорі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 223, 258-260, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Уманської міської ради, виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним ордеру та рішення про приватизацію житла - відмовити повністю.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.03.2016 в межах цивільної справи № 705/2298/16-ц.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Валентина Леонідівна Гудзенко