Ухвала

28 березня 2022 року

м. Київ

справа № 338/158/19

провадження № 61- 2056 ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження постанови Івано-Франківськогоапеляційногосуду від 28 липня 2021 року усправі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Старобогородчанськасільська рада об`єднаної територіальноїгромади Богородчанського району Івано-Франківської області, провстановленняземельногосервітуту,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки площею 0,0147 га, кадастровий номер: :01:001:0134, що розташована на АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 , розташованих на АДРЕСА_1 . Вказані межі земельного сервітуту ухвалено прокласти у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 8 до висновку експертного дослідження від 15 лютого 2019 року № 007/02-19 судового експерта Максимчина А. Д.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Указане рішення місцевого суду за скаргою ОСОБА_1 було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях та відповідно постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 липня 2020 року та постановою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року.

04 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року., з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року.

Касаційна скарга в частині оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно з положеннями частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Щодо пропуску строку на касаційне оскарження

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки в період з 31 травня по 29 жовтня 2021 року перебував за межами митної території України, про розгляд справи судом апеляційної інстанції на 28 липня 2021 року не був повідомлений, копію оскаржуваної постанови отримав із суду першої інстанції електронну адресу 01 лютого 2022 року.

Наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не можна визнати поважними з огляду на таке.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Водночас особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Повний текст постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня2021 рокускладено 02 серпня 2021 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03 серпня 2021 року. Доступ до цього реєстру є загальнодоступним та безкоштовним, отже, у ОСОБА_1 не було перешкод у ознайомленні зі змістом прийнятої постанови і подачі касаційної скарги у розумний строк, однак касаційну скаргу подано 04 лютого2022 року,тобто після спливу більше шість місяців з дня складення повного судового рішення.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги посилання заявника на отримання оскаржуваного судового рішення саме 01 лютого 2022 року, оскільки воно отримано із суду першої інстанції. Також судуне надано логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали ОСОБА_1 отримати оскаржуване судове рішення в суді апеляційної інстанції (відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо порушення апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі (надсилання) копії судового рішення) чи ознайомитись із Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з 03 серпня 2021 року та звернутись із касаційною скаргою в строки визначені ЦПК України. При цьому, з оскаржуваної постанови вбачається, що заявник був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу касаційної скарги, передбачених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України касаційну скаргу слід залишити без руху, оскільки підстави пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником у клопотанні, є неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 має право звернутися до суду касаційної інстанції із клопотанням, в якому навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

Щодо сплати судового збору

У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить звільнити його від сплати судового збору посилаючись на те, що має скрутне матеріальне становище, розмір судового збору перевищує 5% розміру його річного доходу. На підтвердження вказаних обставин надав копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 кварталу по 04 квартал 2020 року, у яких зазначено, що інформація про доходи відсутня.

Дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд вважає за можливе звільняти ОСОБА_1 від сплати судового збору, з огляду на таке.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведені заявником доводи та надані у їх підтвердження докази можливо визнати такими, що утруднюють сплату судового збору, тому можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

Вказане грунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскількии неможоливість сплати судового збору через скрутний майновий стан не повинно перешкоджати доступу до правосуддя.

За таких обставин, клопотання про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.

Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.

Керуючись статтями 136, 185, 389, 390, 392 - 394 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного судувід 28 липня2021 року неповажними.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на та постановуІвано-Франківськогоапеляційного судувід 28 липня2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 27 квітня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь