РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Капто Д.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Бабак О.В. , представника третьої особи Борякова Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 146 «Вербичка» Запорізької міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент освіти і науки Запорізької міської ради, про визнання незаконним, скасування наказу про відсторонення від роботи, та про зобов`язання відповідача поновити на роботі -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до спеціального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 146 «Вербичка» Запорізької міської ради (далі за текстом - СДНЗ № 146 «Вербичка» ЗМР) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи.

Наказом директора відповідача № 65 к/тр від 08.11.2021 його було відсторонено від роботи з 08.11.2021 до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати, з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Зазначений наказ позивач вважає таким, що порушує його конституційне право на працю, оскільки щеплення від COVID-19 відсутнє у переліку обов`язкових щеплень, передбаченому ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Чинним законодавством не передбачено ані можливості, ані порядку відсторонення працівника від роботи з підстав відсутності у нього щеплення від COVID-19.

Ухвалою судді від 29.11.2021 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням сторін, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Копію зазначеної ухвали та позовної заяви отримано представником відповідача 13.12.2021, про що в матеріалах справи міститься розписка (а.с. 24).

21.12.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень віповідачем зазначено, що відсторонення позивача відбулося на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством.

18.01.2022 відповідач звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження в справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справах № 640/30013/21, № 640/32198/21, в задоволені якого було відмовлено ухвалою суду від 31.01.2022. Цією ж ухвалою було залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент освіти і науки Запорізької міської ради, встановлено зазначеній особі строк для подання заяв по суті справи.

01.02.2022 третьою особою подано письмові пояснення, в яких Департамент освіти і науки Запорізької міської ради заперечував проти задоволення позову, оскільки відсторонення позивача відбулось на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю з урахуванням уточнень, які були викладені ним в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях третьої особи.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач працює сторожем СДНЗ № 146 «Вербичка» ЗМР.

З наданого відповідачем витягу з Статуту СДНЗ № 146 «Вербичка» ЗМР вбачається, що зазначений заклад є спеціальним закладом дошкільної освіти для дітей віком від двох до семи (восьми) років з порушенням зору.

01.11.2021 позивачеві було вручено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, в якому директор відповідача повідомив позивачеві, що з 08.11.2021 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щеплення від COVID-19 обов`язкове для працівників СДНЗ № 146 «Вербичка» ЗМР. Позивачеві запропоновано до 05.11.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2021 № 595. Факт отримання зазначеного повідомлення позивач підтвердив у судовому засіданні та надав суду копію відповідного повідомлення.

Наказом директора СДНЗ № 146 «Вербичка» ЗМР № 65 к/тр від 08.11.2021 позивача відсторонено від роботи з 08.11.2021 до усунення причин, що його зумовили. Підставою наказу зазначено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 позивачеві № 01-49/212 від 01.11.2021.

В судовому засіданні позивач пояснив, що він не отримував повний курс вакцинації від COVID-19. Він звертався до лікаря для отримання довідки про наявність в нього абсолютних протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, проте лікар йому відмовив у надані такої довідки в усній формі.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Таким центральним органом виконавчої влади є Міністерство охорони здоров`я України, згідно з п. 1 Положення Про міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267.

Відповідно п. 3 Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Таким чином, позивач як працівник закладу дошкільної освіти підлягає обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Посилання позивача, що перелік обов`язкових щеплень визначається виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб»? у якому щеплення проти COVID-19 відсутнє, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно п. 269 рішення Європейського суду з прав людини від 28.04.2021 у справі Vavricka and Others v. the Czech Republic, ЄСПЛ зазначає, що визначення терміну «закон» у словосполученні «відповідно до закону» необхідно розуміти не у формальному сенсі, а більш широкому, включаючи підзаконні нормативні акти. Зазначене рішення не стосується безпосередньо вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, але воно визначає підходи до розуміння ступеню можливого втручання держави у права громадян при запровадженні обов`язкової вакцинації.

Відповідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Частиною 1 ст. 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Тобто підстави для відсторонення працівників можуть встановлюватися не лише законом, а й підзаконними нормативними актами.

Відповідно до п. 41-6 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

З урахуванням того, що позивач, будучи працівником закладу дошкільної освіти, не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не надав довідку щодо наявності повних медичних протипоказань до вакцинації, керівник відповідача був зобов`язаний відсторонити позивача від роботи. Отже, директор СДНЗ № 146 «Вербичка» ЗМР, приймаючи оскаржуваний наказ про відстороненні позивача від роботи, діяв на підставі ст. 46 КЗпП України, постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 р. № 2153 в редакціях, чинних на час відсторонення.

Сторонами не заперечувалося та в судовому засіданні самим позивачем підтверджено, що він не надав адміністрації відповідача документ, що підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, чи довідку про наявність абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення.

Твердження позивача про те, що наказ МОЗ України № 2153 є неконституційним та таким, що порушує його конституційні права, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Наказ МОЗ № 2153 зареєстрований та внесений до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів Міністерством юстиції України, що свідчить про здійснення його перевірки та відповідність Конституції У країни та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини.

Суд зазначає, що наразі зазначений наказ МОЗ України є чинними.

Оцінюючи втручання у права позивача і чи було таке втручання виправданим, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначено, в наказі Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 перелік професій визначено з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України та попередження інфекцій.

Тобто у даному випадку, мета втручання у приватне життя позивача є виправданою та легітимною, оскільки загальновідомим є той факт, що COVID-19 є пандемічною хворобою, яка розповсюдилася за короткий термін у всьому світі.

У пунктах 274 та 280 рішення від 28.04.2021 у справі Vavricka and Others v. the Czech Republic ЄСПЛ констатує, що органи влади держави можуть самостійно визначати політику у сфері охорони здоров`я і межі їх розсуду є достатньо широкими.

У даному спорі органи влади, шляхом запровадження обов`язкової вакцинації проти COVID-19 для місця роботи позивача надали йому вибір зробити щеплення (при відсутності протипоказань) чи бути відстороненим без виплати заробітної плати.

Позивач не надав суду жодних доказів, що свідчили б про неможливість чи наявність об`єктивних труднощів для того щоб зробити щеплення. Також відсутні докази щодо неможливості отримання ним відповідної довідки про наявність протипоказань, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач не зробив щеплення проти COVID-19 з власної волі, а оскільки він був попереджений про наслідки у виді відсторонення від роботи, то і усвідомлював ці наслідки.

Суд також зауважує, що можливість зробити щеплення у позивача наявна і на час винесення рішення, проте в судовому засіданні він наголошував на тому, що не має бажання вакцинуватися з особистих міркувань.

Держава, встановивши відсторонення працівників певної сфери від виконання обов`язків у зв`язку з відсутністю профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я як цих працівників, так і інших осіб.

Отже, право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовився від обов`язкового щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, аналізуючи встановлені у справі обставини та згадане правове регулювання спірних правовідносин, суд робить висновок про відсутність достатніх правових підстав для визнання незаконним та скасування спірного наказу про відсторонення позивача від роботи і відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Також відсутні підстави для задоволення похідних вимог про стягнення середнього заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, суд залишає за позивачем. Враховуючи відсутність підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, судом не перевіряється їх співмірність та інші обставини, визначені ст. 137 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Спеціальний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 146 «Вербичка» Запорізької міської ради Запорізької області, ідентифікаційний код 26531350, адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 85-В.

Третя особа: Департамент освіти і науки Запорізької міської ради, ідентифікаційний код 37573094, адреса: 69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39-Б.

Повне рішення складено 21.02.2022.

Суддя А.В. Стеценко