ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 709/830/21
Провадження № 22-ц/821/913/22
Категорія: 307010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Чирва Оксана Володимирівна

відповідачі: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 : адвокат Бадака Ольга Миколаївна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чирви Оксани Володимирівни на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Романової О.Г. в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області, повний текст рішення суду складено 13 травня 2022 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповітів недійсними, визнання недійсними двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

15 липня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Чирва О.В. звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовом до Іркліївської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповітів недійсними, визнання недійсними двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер двоюрідний брат позивачки ОСОБА_4 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 . Чорнобаївською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 661841.

Позивачка вказує, що є спадкоємицею за законом третьої черги. Спадкоємців першої та другої черги після смерті ОСОБА_4 не було. Він був не одружений, не мав дітей та братів, сестер. Його батьки померли на момент його смерті.

На момент смерті ОСОБА_4 володів на праві приватної власності наступним майном:

- земельна ділянка (пай) кадастровий номер: :02:000:0297, площа 2,9387 га, цільове призначення: для введення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, Лящівська сільська рада;

- земельна ділянка (пай) кадастровий номер: :02:000:0300, площа 2,9389 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, Лящівська сільська рада.

З метою використання свого законного права на прийняття спадщини, зазначає ОСОБА_1 , вона у встановлений законом строк звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Звернувшись до нотаріальної контори по питанню оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину, їй стало відомо про наявність заповітів померлого на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як стало їй відомо, спадкодавець ОСОБА_4 звернувся до Степівської сільської ради Чорнобаївського району з метою складання заповіту, внаслідок чого секретарем Степівської сільської ради ОСОБА_5 було посвідчено наступні заповіти від імені ОСОБА_4 :

- заповіт у спадковому реєстрі № 62426825, складений 11 травня 2018 року на користь ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за № 06, яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0297;

- заповіт у спадковому реєстрі № 62426833, складений 11 травня 2018 року на користь ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 07, яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0300.

ОСОБА_1 вважає вище складені заповіти такими, що не відповідають чинному законодавству України, оскільки орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти (крім секретних) тих осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування.

Спадкодавець ОСОБА_4 був жителем села Лящівка, Чорнобаївського району Черкаської області та не входив до територіальної громади с. Степове, Чорнобаївського району Черкаської області, у зв`язку з чим секретар виконавчого комітету Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області не є уповноваженою особою на посвідчення складених ОСОБА_4 заповітів.

Отже, позивачка вважає, що вищевказані заповіти, які посвідчені секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області ОСОБА_5 слід визнати недійсними.

У зв`язку з наведеним, позивачка з метою захисту своїх прав звернулася із відповідним позовом до Чорнобаївського райсуду Черкаської області і просила постановити судове рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , складений 11 травня 2018 року на користь ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за № 06, яким Спадкодавець заповідає ОСОБА_3 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0297.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , складений 11 травня 2018 року на користь ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 07, яким Спадкодавець заповідає ОСОБА_2 земельну ділянку (пай), кадастровий номер: :02:000:0300.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_3 серії та номер 82, виданого 04 лютого 2021 року на земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0297, площею 2,9387 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_2 серії та номер 83, виданого 04 лютого 2021 року на земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0300, площею 2,9389 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на:

- земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0297, площею 2,9387 га., цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, с/рада Лящівська;

- земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0300, площею 2,9389 га., цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, с/рада Лящівська.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0297, площею 2,9387 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ;

- земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:0300, площею 2,9389 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року, на земельні ділянки з кадастровим номером: :02:000:0297 та кадастровим номером: :02:000:0300.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, на які посилається позивачка, не містять жодних застережень про повноваження таких посадових осіб вчиняти нотаріальні дії лише стосовно мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Крім того, ці нормативні акти взагалі не визначають недійсності правочинів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування. Положення ЦК України аналогічно не закріплюють правила про посвідчення посадовою особою органу місцевого самоврядування заповітів тільки осіб, які належать до цієї територіальної громади.

А тому, суд прийшов до висновку, що сама по собі обставина посвідчення заповіту секретарем сільської ради за межами територіальної громади села не є безумовною підставою для визнання таких заповітів недійсними. Інших підстав для визнання заповітів недійсними, окрім посвідчення заповіту не уповноваженою особою, які би свідчили про дефект волі заповідача, позивачем не наведено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 13 червня 2022 року, представник ОСОБА_1 адвокат Чирва О.В., вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, при невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, невірно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про те, що Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування не передбачають застережень щодо повноважень посадових осіб вчиняти нотаріальні дії лише щодо мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Крім того, судом не враховано позицію Верховного суду у подібних правовідносинах, що викладена у постанові від 19 червня 2019 року (справа №136/576/16-ц, провадження №61-26256св18) в якій Верховний Суд, здійснивши аналіз ст. 7 Закону України «Про нотаріат», ст. 1, 2, 25, 38 Закону України «Про місцеве самоврядування», дійшов висновку, що орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти (крім секретних) виключно осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної уваги тому, що відповідачами не доведено будь-якими доказами факту звернення ОСОБА_4 до Лящівської сільської ради Чорнобаївського району для посвідчення заповітів.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для визнання заповітів недійсними.

Відзив на апеляційну скаргу

01 серпня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 адвоката Бадаки О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чирви О.В., в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є надуманими та ґрунтуються виключно на помилкових висновках скаржника щодо тлумачення норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду щодо відсутності підстав для визнання заповітів недійсними, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, у зв`язку із чим просить залишити рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чирви О.В. - залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи

З наявних матеріалів справи вбачається, що секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В. 11 травня 2018 року був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , відповідно до якого останній на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження:

-належну йому земельну ділянку (пай) кадастровий номер :02:000:0297, яка розташована в адміністративних межах Лящівської сільської ради заповідає ОСОБА_3 , повністю. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 06 (том 2, а.с. 125).

Також, секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В. 11 травня 2018 року був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , відповідно до якого останній на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження:

-належну йому земельну ділянку (пай) кадастровий номер :02:000:0300, яка розташована в адміністративних межах Лящівської сільської ради заповідає ОСОБА_2 , повністю. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 07 (том 2, а.с. 126).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 27 липня 2020 року виконавчим комітетом Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складений актовий запис за № 13 (том 1, а.с. 13).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_4 , що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами.

29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого двоюрідного брата - ОСОБА_4 (том 2, а.с 138).

21 листопада 2020 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Чорнобаївської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том 2, а.с. 137).

04 лютого 2021 року державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем земельної ділянки, розташованої на території Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:0300, площею 2,9389 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлому ОСОБА_4 , є ОСОБА_2 (том 2, а.с. 166). Вказане свідоцтво було зареєстровано у спадковому реєстрі 04 лютого 2021 року за № 83 (том 2, а.с. 168).

04 лютого 2021 року державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем земельної ділянки, розташованої на території Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:0297, площею 2,9387 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлому ОСОБА_4 , є ОСОБА_3 (том 2, а.с. 166). Вказане свідоцтво було зареєстровано у спадковому реєстрі 04 лютого 2021 року за № 82 (том 2, а.с. 167).

Відповідно до довідок № 682 та № 218 від 30 грудня 2021 року, виданих виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2018 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а.с. 127) та в цей же період не був зареєстрований і не проживав в селі Степове, Золотоніського району Черкаської області (том 2, а.с. 128).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_1 адвокатом Чирвою О.В. не підлягає до задоволення, а постановлене судом першої інстанції рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 272/1197/18 (провадження № 61-15998св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що "нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити юридичну долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 703/4689/18 (провадження № 61-14976св21).

Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні, як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою, як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 558/520/17 (провадження № 61-3640св21).

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом та посадовою особою органу місцевого самоврядування (статті 1248, 1249, 1251, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1251, 1253 ЦК України.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту, як письмова з нотаріальним посвідченням.

Проте, допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, в яких може опинитися особа, яка бажає реалізувати своє право на заповіт та розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому. Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Згідно зі статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії як посвідчення заповітів (крім секретних).

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.

Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що недійсність оскаржуваних заповітів виявляється в тому, що їх посвідчено посадовою особою органу місцевого самоврядування з порушенням принципу нотаріального округу.

Так, секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В. 11 травня 2018 року були посвідчені заповіти ОСОБА_4 , відповідно до яких останній на випадок своєї смерті заповів належні йому земельні ділянки (паї) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідок № 682 та № 218 від 30 грудня 2021 року, виданих виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2018 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 та в цей же період не був зареєстрований і не проживав в селі Степове, Золотоніського району Черкаської області (том 2, а.с. 127, 128). Інших доводів недійсності оскаржуваних заповітів скаржником не наведено.

Апеляційний суд, здійснивши аналіз положень законодавства щодо форми та змісту заповіту, порядку його посвідчення уповноваженими особами, дослідивши умови визнання недійсності заповіту, з урахуванням принципу свободи заповіту приходить до висновку, що сама по собі обставина посвідчення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування заповіту поза межами територіальної громади якого проживає чи зареєстрований заповідач, не тягне за собою нікчемність заповіту, оскільки законодавець не встановлює вимоги щодо посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем реєстрації заповідача, а тому посилання позивача, як на єдину підставу визнання заповіту недійсним на те, що заповіт посвідчено посадовою особою органу місцевого самоврядування, в якій заповідач не був мешканцем, є безпідставними, так як чинне законодавство не пов`язує дійсність/недійсність заповіту з наведеною обставиною.

Слід також звернути увагу на загальнодозвільний підхід законодавця щодо можливості особи, яка опинилася в різних життєвих ситуаціях, скласти заповіт, який може посвідчуватися доволі широким колом осіб, зазначених у ст.151- 1252 ЦК України. Призначення цього переконатись у дійсній волі особи, яка складає заповіт, і надати їй можливість її виразити, а особам, до спадкування якими прагнув заповідач, отримати це майно у спадщину.

Суд першої інстанції, з яким погоджується й апеляційний суд, належним чином дослідивши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки, як свідчать матеріали справи, оспорювані заповіти відповідають вимогам закону щодо їх форми, а саме вони викладені у вигляді письмового документу, підписані власноруч заповідачем, посвідчені секретарем Степівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Лут С.В., у тексті заповіту вказано, що особу заповідача та її дієздатність перевірено, тобто, секретарем Степівської сільської ради під час посвідчення заповітів було дотримано порядок їх посвідчення.

Доказів того, що волевиявлення ОСОБА_4 щодо складення заповітів на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не було вільним і не відповідало його волі, матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Безпідставними є доводи скаржника про незастосування судом позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 19 червня 2019 року (справа №136/576/16-ц, провадження №61-26256св18), оскільки, як вірно зазначено районним судом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року (справа № 522/9893/17) відійшла від викладеного у наведеній постанові висновку.

Крім того, представник скаржника адвокат Чирва О.В. звертає увагу, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, зокрема те, що судовий розгляд по даній справі відбувся 06 травня 2022 року, а вступна та резолютивна частина рішення проголошена лише 10 травня 2022 року, тобто через 4 дні після закінчення судового розгляду справи, що, на думку особи, яка подала скаргу, є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення.

Як вбачається із протоколу судового засідання в режимі відеоконференції №641499 від 06 травня 2022 року суд о 14:31 год. видалився до нарадчої кімнати та згідно з додатковою інформацією, зазначеною у даному протоколі, повідомив про проголошення рішення 10 травня 2022 року о 8:30 год.

Статтею 245 ЦПК України унормовано, що під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті.

Обставина, на яку посилається скаржник, у контексті вимог цивільного процесуального законодавства, не є самостійною та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених представником ОСОБА_1 адвокатом Чирвою О.В. позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені представником ОСОБА_1 адвокатом Чирвою О.В. в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка грунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування постановленого судом першої інстанції рішення за наведених в апеляційній скарзі підстав.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Чирвою Оксаною Володимирівною залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповітів недійсними, визнання недійсними двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 30 вересня 2022 року/