Справа № 758/6241/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року місто Київ

Подільський районний суд місто Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа», про захист особистих немайнових прав, відшкодування моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) в особі представника - адвоката Томчишина Андрія Ігоровича, що діє на підставі ордера про надання правової допомоги, звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа» (надалі за текстом - відповідач).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14-30 годин на сайті Інтернет видання «ІНФОРМАЦІЯ_2» викладено статтю, яка містить інформацію про позивача, а також, без дозволу позивача, було розміщене його фото. Вважає розміщену у статті інформацію недостовірною та непідтвердженою, такою, що формує негативну суспільну думку, грубо порушує права та інтереси позивача, наносить шкоду його діловій репутації, вводить в оману читачів, містить негативні твердження. Автор статті без доказів, лише на основі припущень, пов`язує позивача з юридичними особами, щодо яких у статті розповсюджено негативну інформацію, що є порушенням принципів невинуватості, рівності перед законом, поваги до людської гідності. Зазначив, що, враховуючи характер використання мовних засобів, твердження у вказаній статті щодо протиправних діянь позивача, не є оціночними судженнями. У зв`язку з цим, просив визнати недостовірною інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14-30 годин на сайті Інтернет видання «ІНФОРМАЦІЯ_2», зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена, зобов`язати відповідача видалити вказану статтю, фотографію позивача, його прізвище та ім`я. Також просив стягнути з відповідача 10 000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, та судові витрати.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 14.05.2019 року справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду міста Києва Войтенко Т.В.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 05.11.2019 року справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

22.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив позивача на позовну заяву. Відповідач зазначив, що стаття, розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14-30 годин на сайті Інтернет видання «ІНФОРМАЦІЯ_2», містить елементи як твердження, так і форми оціночного судження. При цьому, оспорювана позивачем інформація є оціночними судженнями відповідача. Відповідач вважає, що сукупність текстових фрагментів та загальний сенс статті в цілому є оціночним судженням відповідача, оскільки в матеріалах статті прямо не зазначено, яке саме відношення позивач має до згадуваних у статті юридичних осіб, тобто, відсутні ознаки фактичного твердження. Щодо вимоги позивача видалити його фотографію, відповідач вказав, що фотографія позивача була використана відповідачем з публічних джерел, тим не менше, зазначену фотографію видалено з веб-ресурсу відповідача за адресою оскаржуваної статті. Відповідач вважає, що порушення прав відповідача не доведено, відповідно, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

29.01.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. Позивач не погоджується з тим, що викладена в статті інформація є оціночними судженнями, оскільки відповідачем не було надано суб`єктивної оцінки певних подій, а зазначено конкретні фактичні дані про вчинення дій, прийняття рішення, а не поширено інформацію у вигляді гіпербол, алегорій, сатири. Тези, які містяться в статті, можна перевірити на їх відповідність дійсності, а відтак, вони є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями. Вважає, що поширена інформація є недостовірною, розміщена на веб-сайті відповідача, а отже, діями позивача порушені його права. Також зазначив, що фотографія позивача розміщена без імені автора і джерела запозичення, і не з метою висвітлення поточних подій, без виправданої інформаційної мети. Крім того, позивач вказав, що фотографія, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана та розповсюджена лише за згодою цієї особи.

10.11.2021 року позивачем було направлено до суду додаткові пояснення по справі, в яких останній зазначив, що у відзиві відповідач погоджується, що інформація, яка є предметом даного спору, дійсно поширена ним, на його веб-сайті. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідач не надав жодних доказів достовірності поширеної ним інформації, в той час, як позивач надав усі докази недостовірності поширеної відповідачем інформації. Поширена інформація, порушує честь та ділову репутацію позивача, з огляду на те, що метою статті є саме створення негативного образу позивача через ототожнення його з юридичними особами, що мають податковий борг та заблоковані рахунки. На підставі цього позивач вважає, доведеним, що інформація поширена відповідачем, завдає шкоди позивачу, зокрема, його правам на честь та ділову репутацію.

В судове засідання позивач не з`явився, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без участі позивача.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14-30 годин на сайті Інтернет видання «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 опубліковано статтю російською мовою під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а. с. 13-21). Стаття містила, зокрема, наступну інформацію, в якій згаданий позивач:

«ІНФОРМАЦІЯ_4»;

«В марте у основателя сети « БРСМ-Нафта» ОСОБА_1 стало двумя проблемами меньше. Офис крупных налогоплательщиков ГФС исключил компанию «Стейт Оил» из списка бюджетних должников»;

«Второй победой ОСОБА_1 стало постановление Киевского апелляционного суда, который 20 марта частично отменил определение Деснянского райсуда от сентября прошлого года, вынесенное в обеспечение иска общественной организации «Фонд преодоления последствий Васильковской трагедии» (ее возглавляет юрист ОСОБА_2), разблокировав денежные счета «Евро Пауер», ведущей операционный бизнес сети».

Крім цього, стаття містила іншу інформацію щодо юридичних осіб ТОВ «Євро Пауер» та ТОВ «Стейт Оіл»: «Офис крупных налогоплательщиков ГФС исключил компанию «Стейт Оил» из списка бюджетних должников. Об этом следует из данных соответствующего реестра, обновленных 10 апреля. Долг, который приписывали этой фирме (она управляла сетью "БРСМ-Нафта" до 2018 года, пока ее не сменил другой управленец - «Евро Пауэр»), достиг астрономической суммы в 2 млрд грн».

Також в статті використане фото, підписане наступним чином: «На фото - ОСОБА_1» (а.с. 15).

В статті серед іншого містяться посилання на Постанову Верховного суду від 19 лютого 2019 року, справа № 810/4438/16, Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року, справа № 808/2360/18, Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року, справа № 754/8602/18, Ухвалу Дніпровського районного суду від 13 лютого 2019 року, справа № 755/2507/19. Судом з`ясовано, що тексти вказаних судових рішень не містять інформації, яка підтверджує вказані в статті відомості щодо позивача.

Відповідно до витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань від 10.05.2016 року, позивач не значиться серед учасників ТОВ «Євро Пауер» (а.с. 129).

Згідно витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань від 01.03.2018 року, позивач не значиться серед учасників ТОВ «Стейт Оіл» (а.с. 129).

Також, позивачем додано до позовної заяви скрін-копію електронного реєстру «Інформація про суб`єктів господарювання, які мають податковий борг». Відповідно до вказаної копії, у реєстрі не знайдено інформацію відносно позивача станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, на момент публікації статті (а.с. 46).

У квітні 2019 року представником позивача направлено відповідачу претензію на статтю, що підтверджується копією претензії, описом вкладення до цінного листа, накладною та фіскальним чеком (а.с. 47-49).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Зазначені положення Основного Закону кореспондуються зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі за текстом - Конвенція).

Згідно з указаною статтею Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Таким чином, свобода на вираження поглядів (свобода слова) не є безмежною, та може обмежуватися законодавчими нормами для захисту загальних інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, а також прав, свобод та законних інтересів окремої людини.

Частиною другою статті 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, наведені вище обмеження свободи слова, якщо вони ґрунтуються на відповідних законодавчих нормах, відповідають Конституції України, Конвенції та переслідують легітимну ціль, зокрема недопущення порушення прав інших осіб, у тому числі прав на повагу до честі, гідності та репутації.

Такі обмеження знайшли своє закріплення у Цивільному кодексі України (надалі за текстом - ЦК України), зокрема, в загальних засадах (справедливість, добросовісність, розумність, обов`язок утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, недопущення дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, та спеціальних нормах (фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності - ч. 2 ст. 302 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації; особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації.

Отже, право на поширення інформації про іншу особу пов`язується з обов`язком перевірити достовірність такої інформації, а також зустрічним правом особи, про яку поширюється інформація, вимагати поваги до її честі, гідності та ділової репутації.

Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Захист права на недоторканність честі, гідності та ділової репутації може здійснюватися у загальний спосіб: відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та/або у спеціальний: спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що інформація у статті є недостовірною та непідтвердженою, формує негативну суспільну думку у громадян України, грубо порушує його права та інтереси, завдає шкоди діловій репутації та вводить в оману читачів, оскільки автор статті пов`язує позивача з компаніями, щодо яких поширено даною статтею негативну інформацію. Зокрема, до такої негативної інформації відноситься твердження, що ТОВ «Стейт Оіл», яку замінило ТОВ «Євро Пауер» мало бюджетну заборгованість в 2 млрд гривень. При цьому, позивач просить спростувати таку інформацію та відшкодувати моральну шкоду.

При вирішенні питання про наявність підстав для спростування недостовірної інформації суд враховує наступне.

Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі за текстом - Постанова ВСУ № 1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При вирішенні питання щодо наявності факту поширення інформації, яка може порушувати особисті немайнові права іншої особи, суд виходить з наступного. Як роз`яснено в п. 15 Постанови ВСУ № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 12 Постанови ВСУ № 1, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно п. 12 Постанови ВСУ № 1, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, спростуванню підлягає негативна інформація про особу, яка набула поширення, тобто доведена до відома хоча б однієї особи, відмінної від позивача, зокрема через мережу Інтернет.

На підтвердження того, що сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 належить відповідачу, позивач посилається на текст Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 року по справі № 910/15776/17, яке було залишено без змін Постановою Північного Апеляційного господарського суду від 31.01.2019 року. Вказаним Рішенням зобов`язано відповідача видалити недостовірну інформацію з сайту ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом- ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, на самому сайті ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою зазначено що всі включно майнові і немайнові авторські права на твори належать відповідачу (скрін - копія, а.с. 45).

Крім того, відповідач у своєму відзиві визнає, що є власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 , і таким чином, не оспорює факт поширення інформації саме ним (а.с. 196-198).

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги пред`явлено до належного відповідача.

У статті на веб-сайті відповідача міститься достатньо відомостей, які свідчать про те, що йдеться саме про позивача, та які дозволять вказати на те, що у сторонньої особи повинно скластися уявлення про згадку в наведених висловлюваннях саме позивача. Отже, поширені відомості стосуються позивача, який, у зв`язку з цим, має право на спростування поширеної щодо неї інформації.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови ВСУ № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Суд виходить з того, що наведена у позовній заяві інформація, яку позивач просить спростувати, за своїм змістом спрямована на те, щоб створити у сторонньої особи уявлення про фінансовий або корпоративний зв`язок позивача з компаніями, щодо яких поширено даною статтею негативну інформацію, зокрема, твердження про наявність бюджетної заборгованості в розмірі 2 млрд гривень.

Суд виходить з того, що згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Наведені вище обставини підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи, відповідачем в ході розгляду справи не спростовано. Крім того, доводи відповідача у відзиві, які зводяться до оцінки поширеної інформації по суті, свідчать про те, що ним згадані обставини фактично визнаються.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України докази повинні бути достатніми, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатні докази, які свідчать про поширення через мережу Інтернет шляхом публікації на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 інформації, яка містить негативні відомості про позивача, що породжує право на захист честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до п. 19 Постанови ВСУ № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Тобто, інформацією є відомості про фактично існуючі об`єктивні обставини, події, дії чи бездіяльність конкретних осіб, що може бути перевірено. На відміну від інформації оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію»).

При вирішенні справи суд виходить з того, що інформація, поширена відповідачем, виражена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень. У висловлюваннях йдеться про дії конкретних осіб у певний період часу, а також про вплив таких дій на фінансове чи інше становище позивача, тобто, про фактичні обставини, достовірність яких може бути перевірена.

Відповідачем використані мовні засоби, які репрезентують чітке, однозначне, точне позначення фактів, які можна довести або спростувати, що неможливо зробити з оціночним судженням. Оспорювана інформація сформульована ним способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів). Також, відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що поширена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто, відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. Про те, що йдеться про фактичні дані, свідчить також загальний тон висловлювань у контексті оспорюваної інформації.

Таким чином, твердження відповідача про поширення ними оціночних суджень, а не інформації, суд відхиляє.

Суд звертає увагу також на позицію відповідача, який у відзиві, з одного боку вказує на оціночний характер висловлювань, а з іншого - на те, що недостовірність поширеної інформації не доведено, чим фактично визнають поширення ними відомостей у вигляді фактичних даних, а не поглядів чи думок.

При розгляді позову суд ураховує те, що спростуванню підлягає виключно недостовірна інформація.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (п. 15 Постанови ВСУ № 1).

Недостовірність поширеної інформації підтверджується викладеними позивачем обставинами у позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях, а також матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

Відповідач не надав доказів того, що він перед поширенням інформації, про спростування якої заявляє позивач, перевірив її достовірність або отримав її з офіційних джерел. Отже, з огляду на вимоги ст. ст. 12, 80, 81 ЦПК України, суд визнає достатніми докази на підтвердження того, що мало місце поширення фактичних відомостей про позивача, які мають характер недостовірних.

Отже, позовні вимоги про спростування недостовірної інформації стосовно позивача підлягають задоволенню.

При виборі способу спростування інформації суд ураховує те, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Таким чином, спростування недостовірної інформації не позбавляє особу права вимагати також і відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи дане питання, суд бере до уваги, що, як підтверджено доказами, наданими позивачем, та не було спростовано відповідачем, опублікований на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріал під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4» була розповсюджена серед необмеженого кола осіб. Широке поширення недостовірної інформації завдає шкоди честі та гідності позивача, як людини, та його діловій репутації. Слід урахувати, що характер дій відповідача та відсутність з його сторони доказів про перевірку достовірності інформації перед її оприлюдненням, свідчать про умисний характер таких дій, тобто, про наявність в його діях вини.

При цьому, відповідачем не доведено, як це передбачено ч. 2 ст. 1166 ЦК України, що шкоду позивачу завдано не з його вини.

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено факт поширення недостовірної інформації, вказана інформація стосується особистості позивача, така недостовірна інформація завдала душевних страждань позивачу. Сприйняття людини соціумом та її соціальне схвалення невід`ємно пов`язано із душевним станом людини. Поширення інформації, яка негативно впливає на репутацію людини, у зв`язку із соціальною природою людини призводить до душевних страждань людини. Законодавством передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, яка завдана внаслідок поширення недостовірної інформації.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в цілому є обґрунтованими.

При визначенні розміру відшкодування суд виходить з того, що з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, такий розмір визначається насамперед позивачем при зверненні до суду. У свою чергу суд при розгляді справи повинен оцінити співмірність заявлених позивачем вимог з точки зору засад справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно ч.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з внесеними змінами і доповненнями, вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень, що є співмірним з характером правопорушення та діями відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4226,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа», про захист особистих немайнових прав, відшкодування моральної шкоди - задовольнити;

Визнати недостовірною, та такою що не відповідає дійсності, інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14:30 годині ТОВ "Інформаційне агентство «Олігарх медіа» на сайті Інтернет видання «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме:

«ІНФОРМАЦІЯ_4». «В марте у основателя сети «БРСМ-Нафта» ОСОБА_1 стало двумя проблемами меньше. Офис крупных налогоплательщиков ГФС исключил компанию «Стейт Оил» из списка бюджетных должников».

«Второй победой ОСОБА_1 стало постановление Киевского апелляционного суда, который 20 марта частично отменил определение Деснянского райсуда от сентября прошлого года, вынесенное в обеспечение иска общественной организации «Фонд преодоления последствий Васильковской трагедии» (ее возглавляет юрист ОСОБА_2), разблокировав денежные счета «Евро Пауер», ведущей операционный бизнес сети»;

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа» протягом 5 днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати вищезазначену недостовірну інформацію, шляхом розміщення в мережі Інтернет, на сайті Інтернет видання «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 резолютивної частини рішення суду з даної справи (за виключенням інформації про дати народження, адреси та реєстраційні номери облікової картки платника податків сторін) під заголовком «Спростування недостовірної інформації про ОСОБА_1 »;

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа» протягом п`яти днів з моменту набрання законної сили рішення суду по даній справі видалити статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4», за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3;

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень;

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа» на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 4226 (чотири тисячі двісті двадцять шість) гривень 20 копійок;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Олігарх медіа» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Григорія Сковороди, 21/16, );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК