Справа №: 398/1936/22
провадження №: 2/398/1390/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2022 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі Борозні Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до відповідача про розділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачкою та за відповідачем право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що позивачка, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, 21.12.2017 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, просить розділити спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно по Ѕ частині спірної квартири кожному.

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.07.2022 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.08.2022 підготовче провадження по цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягають.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та просить розгляд справи проводити без його участі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29 серпня 2010 року, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2021 року було розірвано (а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2017 ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , що складається із трьох кімнат загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м. (а.с. 8-10).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірна квартира була придбана під час зареєстрованого шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане спірне майно в період шлюбу не спростована.

Таким чином, як позивачу так і відповідачу відповідно до статті 63 СК України належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Молонова