Дата документу 27.10.2022 Справа № 336/1444/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/1444/22 Головуючий у 1 інстанції: Звєздова Н.С.
№ 22-ц/807/1614/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ

У березні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27.04.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір. Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. ОСОБА_3 взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим за договором виникла заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та на дату його смерті заборгованість за кредитним договором від 27.04.2007 становила 15 102,47 гривні, яку позивач просить стягнути з відповідачів, оскільки останні на час смерті позичальника проживали разом з позичальником, а відтак є спадкоємцями, які фактично прийняли спадщину.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що нормою, передбаченою ч. 4 ст. 1281 ЦК України, не встановлено певного порядку пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців, кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців, і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Посилаючись на зазначене, апелянт стверджував про те, що ним виконані вимоги статті 1281 ЦК України, оскільки вимоги до спадкоємця були своєчасно пред`явлені через нотаріуса, а саме 27.08.2020, тобто, ще до того часу, як Банк дізнався про прийняття спадщини або отримання спадкоємцями свідоцтва.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 27.04.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитний ліміт на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 21 600 гривень. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві від 27.04.2007 (а.с.36).

Зобов`язання щодо надання коштів позивачем були виконані.

Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки за договором № б/н станом на 13.11.2019 ОСОБА_3 взяті на себе обов`язки за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 05.10.2019 мав заборгованість по сплаті кредиту в сумі 15 102,47 гривні, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с.834).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.10.2019 (а.с.55).

Після смерті ОСОБА_3 , його син та дружина (відповідачі по справі) 03 січня 2020 року звернулися до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної О.В. із заявами: ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлого чоловіка, а ОСОБА_2 із заявою про відмову від спадщини (а.с.88, зворот; 89).

ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 24.06.97 (а.с.9394).

На підставі поданих відповідачами 03.01.2020 заяв, приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 1/2020, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 58927877 від 03.01.2020 (а.с.92, зворот).

Відповідно до Довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської рад № 04-07/3/287 від 11.01.2020, на час смерті ОСОБА_3 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.99).

29 липня 2020 року представником АТ КБ «ПриватБанк» направлена претензія кредитора № SAMDN0912 до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с.57).

П`ята Запорізька державна нотаріальна контора Листом № 1847/01-16 від 09.09.2020 повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про те, що його претензія кредитора була перенаплавлена до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної О.В., оскільки саме нею було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (а.с.58).

Листом № 288/02-14 від 11.09.2020, приватний нотаріус Кузьміна О.В. повідомила АТ КБ«ПриватБанк» про те, що нею 10.09.2020 було отримано від П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора та 11.09.2020 її зміст було доведено до спадкоємців ОСОБА_3 (а.с.59).

Листом № SAMDN0912 від 23.07.2021 АТ КБ «ПриватБанк» попросив приватного нотаріуса Кузьміну О.В. надати прізвища, ім`я по-батькові спадкоємців померлого ОСОБА_3 (а.с.104).

Листом № 331/02-14 від 16.08.2021 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної О.В. спадкоємець померлого ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_1 була повідомлена про те, що померлий на день своєї смерті мав заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 15 102,47 гривні, у зв`язку з чим Банк звернувся до нотаріуса з вимогою кредитора на вказану суму (а.с.105).

10.09.2021 АТ КБ «ПриватБанк» направив на адреси відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Листи-претензії SAMDN0912 від 31.08.2021 про погашення заборгованості, яку мав на день своєї смерті позичальник ОСОБА_3 у сумі 15 102,47 гривні, в яких запропонував останнім сплатити заборгованість спадкодавця, що підтверджується вказаними листами-претензіями від 31.08.2021 та реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 10.09.2021 (а.с.6061).

Відповідно до виписки за договором № б/н станом на 13.11.2019 з 05.10.2019 (дня смерті позичальника ОСОБА_3 ) позивач здійснював нарахування за кредитним договором, а також автоматично погашав прострочену заборгованість позичальник з іншої його карти № НОМЕР_3 . Але, 13.11.2019 позивач закрив заборгованість позичальника ОСОБА_3 та повернув нарахування, поповнивши картковий рахунок у сумі 243,26 гривні, внаслідок чого заборгованість позичальника за кредитним договором стала дорівнювати 15 102,47 гривень, яку позивач і просить стягнути зі спадкоємців позичальника (а.с.2134).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу стало відомо про прийняття спадщини спадкоємцями позичальника ОСОБА_3 саме 13.11.2019, оскільки дані про них містяться у базі даних позивача, про що свідчить наявність у позивача копій паспортів громадянина України відповідачів.

Таким чином, визначений ст. 1281 ЦК України строк для пред`явлення позивачем вимог кредитора спадкодавця ОСОБА_3 до спадкоємців, якими є відповідачі, сплив 13.05.2020, тобто ще до звернення позивача з претензією кредитора до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори (29.07.2020) та до спадкоємців (31.08.2021).

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті1268, статті1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1 270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

У справі що розглядається позивач заявив вимоги до спадкоємця саме на підставі норм статей 1281,1282 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

У відповідності до частин 1, 2 та 3статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємці, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Сплив строків пред`явлення вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53 цс 18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина 4статті 1281 ЦК України).

Отже, недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Матеріалами справи встановлено, що банк дізнався про смерть ОСОБА_3 15.10.2019. Вказана обставина підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 27.04.2007 року, станом на 31 жовтня 2019 року. У тексті цього розрахунку (друга і третя строчки з кінця розрахунку) зазначено: «Дата отримання Банком інформації про смерть клієнта 15.10.2019. Дата смерті клієнта 05.10.2019» (а.с.18, зворотний бік).

Зазначена обставина також знайшла підтвердження й у тому, що 13.11.2019 АТ КБ «ПриватБанк» закрив заборгованість позичальника ОСОБА_3 та повернув нарахування, поповнивши картковий рахунок у сумі 243,26 грн, внаслідок чого розмір заборгованості позичальника за кредитним договором став дорівнювати 15 102,47 грн, яку позивач просив стягнути зі спадкоємців позичальника.

З урахуванням наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» був належним чином повідомлений про смерть ОСОБА_3 15 жовтня 2019 року.

Таким чином, «ПриватБанк» мав пред`явити свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 протягом шести місяців від дати, коли він дізнався про відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори до спадкоємців після померлого ОСОБА_3 за його борговими зобов`язаннями за кредитним договором № б/н від 27.04.2007 лише 29 липня 2020 року за вих. № SAMDN0912, 10 вересня 2020 року Банк направив на адреси відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Листи-претензії SAMDN0912 від 31.08.2021 про погашення заборгованості, яку мав на день своєї смерті позичальник ОСОБА_3 , тобто після спливу шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до положень частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутністьобставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що доводи апелянта суперечать встановленим обставинам справи та не відповідають дійсності, колегія судів погоджується із висновками суду про необґрунтованість позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За встановлених обставин, безпідставними є твердження апеляційної скарги щодо виконання та дотримання банком вимог, передбачених статтею 1281 ЦК України, оскільки матеріалами справи були встановлені обставини, наявність яких свідчить про пропуск позивачем строку для пред`явлення вимог кредитора спадкодавця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів».

Враховуючи недоведеність позивачем того, що строк, передбачений ч.3 ст. 1281 ЦК України не було пропущено, колегія судів погоджується із висновками суду про необґрунтованість позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков