ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6155/22

Провадження № 22-ц/4820/1346/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2022 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 18 грудня 2012 року банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 50 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 не виконав обов`язки за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 7 лютого 2022 року виникла заборгованість у розмірі 39 994 грн 75 коп., яка складається з 33 081 грн 03 коп. простроченого тіла кредиту та 6 913 грн 72 коп. прострочених процентів.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 39 994 грн 75 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2022 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що на час звернення АТ КБ «Приватбанк» з позовом до суду ОСОБА_1 виконав зобов`язання за кредитним договором, оскільки банк списав з його банківського рахунку на погашення тіла кредиту кошти, розмір яких перевищує заявлену суму. Оскільки умовами договору не встановлено розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, то в цій частині позов є необґрунтованим. Позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню за безпідставністю вимог, а тому сплив позовної давності не може бути підставою для відмови в позові.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн залишено без задоволення.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 є професійним юристом, має статус адвоката та судді у відставці, внаслідок чого він володіє необхідним обсягом професійних знань для самопредставництва своїх інтересів у суді, а залучення ним для участі у судових засіданнях іншого адвоката може свідчити про зловживання відповідачем своїм правом на компенсацію правничої допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на основне рішення

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати основне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу на основне рішення

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, тобто він приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Сторони визначили, що вказана заява, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Отже, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачу кредит, однак, останній не виконав обов`язок із повернення кредитних коштів і сплати процентів, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду в аналогічних справах, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на додаткове рішення

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про відшкодування судових витрат посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу на додаткове рішення

Апеляційна скарга мотивована тим, що в позові АТ КБ «Приватбанк» відмовлено, внаслідок чого судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні обґрунтовано понесених витрат на професійну правничу допомогу, чим фактично його було позбавлено права на представництво адвокатом інтересів у суді.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ «Приватбанк» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, указуючи на законність та обґрунтованість додаткового рішення.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», вказавши на те, що основне рішення відповідає вимогам закону.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення не відповідають.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив норми статей 526, 1054 ЦК України, не застосував положення Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) і не дотримався приписів статей 137, 141 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права основне та додаткове рішення суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

18 грудня 2012 року АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з умовами договору та зобов`язується виконувати їх.

За договором про надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит на картковий рахунок у межах ліміту кредитування 50 000 грн.

Згідно виписки по рахунку (а.с. 51-54) за період з 21 листопада 2014 року до 9 лютого 2022 року ОСОБА_1 використав 114 284 грн 30 коп. кредитних коштів, із яких повернено 81 151 грн 28 коп.

а) щодо вирішення спору по суті вимог

Застосовані норми права

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів.

Кредитний договір повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18 грудня 2012 року (а.с. 13), Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 15-40); витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14); розрахунком заборгованості за договором від 18 грудня 2012 року (а.с. 5-10); випискою по рахунку (а.с. 51-54); довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 11); довідкою про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і терміни їх дії (а.с. 12).

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 грудня 2012 року (а.с. 13) не містить умов щодо розміру кредиту (ліміту кредитування), а також розміру, підстав і порядку нарахування процентів.

Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 15-40) і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14) визначають, у тому числі, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, розмір і порядок нарахування процентів, однак, указані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір наданого кредиту, підстави та розміру нарахування процентів, надані банком Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 15-40) і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки зазначені документи достовірно не підтверджують істотні умови такого договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Твердження АТ КБ «Приватбанк» про неправомірність застосування судом першої інстанції указаного правового висновку касаційного суду є безпідставними.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 11) і довідка про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і термін їх дії (а.с. 12) також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не довело укладення з ОСОБА_1 кредитного договору на умовах, які зазначені у позові.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (а.с. 5-10) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що умовами укладеного сторонами договору не встановлено розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, а тому в цій частині позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про укладення сторонами договору приєднання не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом в інших справах, щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Водночас виписка по рахунку (а.с. 51-54) свідчить про те, що ОСОБА_1 не повернув банку тіло кредиту у розмірі 33 081 грн 03 коп. (в межах заявлених вимог).

Судовими рішеннями, зокрема: рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2020 року (справа №686/8076/20), постановою Хмельницького апеляційного суду від 7 жовтня 2021 року (справа №686/23732/20), рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2021 року (справа №686/428/21), рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року (справа №686/13045/21), постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2022 року (справа №686/13045/21), - встановлено, що протягом 2017-2021 років АТ КБ «Приватбанк» списувало з банківського рахунку ОСОБА_1 грошові кошти та направляла їх на погашення заборгованості за кредитним договором.

Так, було списано: у період з 1 серпня 2017 року до 29 лютого 2020 року 74 715 грн 20 коп., з 1 березня до жовтня 2020 року 22 217 грн. 02 коп., 7 травня 2021 року 19 530 грн.

Наразі, рішеннями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2020 року (справа №686/8076/20), від 1 березня 2021 року (справа №686/23732/20), та від 15 листопада 2021 року (справа №686/13045/21) ці кошти стягнені з банку на користь ОСОБА_1 та не пішли на погашення кредитної заборгованості.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 виконав зобов`язання за кредитним договором.

Отже, розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 33 081 грн 03 коп. Цю заборгованість слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».

Щодо доводів ОСОБА_1 про сплив позовної давності суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Укладений сторонами кредитний договір у виді підписаної ними анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18 грудня 2012 року (а.с. 13) не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку не повернуті банку, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, апеляційний суд констатує, що позовна давність у спорі не сплила, а порушене право АТ КБ «Приватбанк» з повернення фактично отриманої ОСОБА_1 суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку.

Доводи ОСОБА_1 про закінчення строку звернення до суду з позовом не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

б) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI).

В силу ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами .

Як передбачено ст. 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд повинен врахувати положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі часткового задоволення позову судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги від 4 травня 2022 року №04/05-1, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Мазуренком І.О., (а.с. 97-98), останній надавав ОСОБА_1 професійну правничу допомогу у справі. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 10 000 грн.

Із актів приймання передачі наданих послуг від 5 травня 2022 року та від 14 червня 2022 року (а.с. 99, 100) слідує, що адвокат Мазуренко І.О. надав ОСОБА_1 юридичні послуги у виді консультацій, складення процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та участі в судових засіданнях.

Загалом, розмір витрат ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката Мазуренка І.О. є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт. Розмір цих витрат не оспорюється сторонами. В суді першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» не ставило під сумнів співмірність понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та не заявляло клопотання про зменшення розміру цих витрат.

За таких обставин понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції можуть бути покладені на банк.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не ґрунтується на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи.

Водночас заява ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат підлягає задоволенню частково, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов АТ КБ «Приватбанк» заявлено на суму 39 994 грн 75 коп. і задоволено на суму 33 081 грн 03 коп., тобто на 82,71% (33081,03?100:39994,75), то з банку на користь ОСОБА_1 слід присудити 1 729 грн витрат на професійну правничу допомогу (10000?17,29%).

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши всіх обставин справи та указаних норм права, не давши належної оцінки зібраним доказам, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ КБ «Приватбанк» і заява ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат є необґрунтованими в цілому, тому ухвалені ним рішення не можуть залишатися в силі.

З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 33 081 грн 03 коп. неповернутого кредиту, а з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 1 729 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено на 82,71%, а тому з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 2 052 грн 04 коп. судового збору за подання позову (2481?82,71%) та 3 078 грн 05 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (3721,50?82,71%), а всього 5 130 грн 09 коп. судового збору (2052,04+3078,05).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» і ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2022 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 33 081 гривню 03 копійки неповернутого кредиту та 5 130 гривень 09 копійок судового збору, а всього 38 211 гривень 12 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 729 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

І.В. П`єнта

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Чевилюк З. А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27