Справа № 372/1056/21
Провадження № 2-121/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Куник О.В.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання осіб,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач через свого представника звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання осіб.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що із листа Підгірцівської сільської ради вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідач так його малолітня дочка. Дані особи зареєстровані з 01.12.2016 року на підстав згоди власника такого житла ОСОБА_3 . Однак, реєстрація вказаних осіб проведена в порушення вимог ЗУ «Про іпотеку» та Іпотечного договору №2384 від 28.12.2006 року, за відсутності письмової згоди Іпотекодержателя - позивача у справі, що є підставою для скасування такої реєстрації та відновлення прав власника будинку.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

16.12.2021 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд по суті.

У судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань, заяв до суду не направили.

Представник Підгірцівської сільської ради про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за умовами Кредитного договору № 128/2006 від 07.09.2006 року, ВАТ «Аграрний комерційний банк» (який в подальшому змінив назву на АТ «АЙБОКС БАНК» відповідно до рішень Загальних зборів акціонерів від 09.04.2010, від 16.11.2015 та 20.04.2018) надав ОСОБА_4 мультивалютну відкличну відновлювальну кредитну лінію зі строком дії лінії до 05.09.2011.

В забезпечення виконання умов зазначеного Кредитного договору між ВАТ «Аграрний комерційний банк» та ОСОБА_4 28.12.2006 року укладено Іпотечний договір № 2384 посвідчений та зареєстрований Приватним нотаріусом КМНО Карою В.В.

Зазначений іпотечний договір зареєстровано у Державному реєстрі іпотек 30.12.2006 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 10818807 від 30.12.2006.

В подальшому укладались Договори про внесення змін до даного Іпотечного договору від 16.01.2009 № 22, від 09.09.2009 № 652, від 06.09.2010 № 1203, якими вносились зміни щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами та строк дії кредитної лінії.

Предметом іпотеки за цим Іпотечним договором відповідно до п.1.1.1 є: житловий будинок з надвірними будовами загальною площею 520,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, загальною площею 0,340 та, кадастровий номер : 02:004:0010, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На іпотечне майно, а саме на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , накладено заборону відчуження до припинення Іпотечного договору № 2384 від 28.12.2006 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 10780189 від 28.12.2006.

Відповідно до п. 2.3.6 Іпотечного договору від 28.12.2006 без письмової згоди Іпотекодержателя - ВАТ «Аграрний комерційний банк», іпотекодавцю - ОСОБА_4 , заборонено реєструвати як за постійним місцем проживання (прописувати) в житловому будинку, який є предметом іпотеки, інших осіб ніж ті, що вже зареєстровані, як за постійним місцем проживання в будинку на момент укладення даного договору.

Слід зазначити, що під час укладення Іпотечного договору ОСОБА_4 надано довідку Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 697 від 16.11.2006, якою засвідчено, що станом на дату її видачі 16.11.2006 у будинку гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 ніхто не був зареєстрований та не проживав.

Підпунктами з), і) та ї) пункту 1.7 Іпотечного договору № 2384 від 28.12.2006 визначено, що інформація яка надана Іпотекодавцем Іпотеко держателю у зв`язку із укладенням даного договору є повною, виключно вірною та відповідає дійсності, особи які виписані із житлового будинку та зберегли право на проживання (прописку, реєстрацію) відсутні, членів сім`ї-дітей, які б мали право на проживання не має.

Таким чином, Іпотекодавцем - ОСОБА_4 на момент укладення Іпотечного договору № 23 84 від 28.12.2006 підтверджено, що у іпотечному майні-будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано жодної особи.

При цьому, відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» на укладення ОСОБА_4 кредитного та іпотечного договорів надала свою нотаріально завірену письмову згоду його дружина, ОСОБА_3 , яка зазначила, що розуміла значення правочину, умови та його правові наслідки.

Викладене підтверджується Згодою подружжя на укладення договору № 2383 від 28.12.2006 та № 21 від 16.01.2009 підписаних ОСОБА_3 та посвідчених Приватним нотаріусом КМНО Карою В.В.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 2.2, 2.3, 2.3.3, 2.3.14 Іпотечного договору від 28.12.2006 ОСОБА_4 , як іпотекодавець, зобов`язаний був вживати всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки та захисту предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.

Умовами Іпотечного договору також заборонялося ОСОБА_4 без письмової згоди Банку здійснювати дії, пов`язані зі зміною права власності на предмет іпотеки, а також дії, пов`язані з передачею вказаного права третім особам.

Окрім того, ОСОБА_4 зобов`язаний був надавати Банку відомості про будь-які зміни, що сталися з предметом іпотеки, а також, про домагання третіх осіб на предмет іпотеки, про що було відомо і його дружині. ОСОБА_3 , яка надавала згоду на укладення цього правочину.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права, і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-1905/1/2010 від 12.04.2010 до ОСОБА_3 перейшло право власності на зазначений житловий будинок і яке було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.06.2010 року.

Викладене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №189051822 від 16.11.2019.

ОСОБА_3 як новий власник іпотечного майна та яка надавала свою нотаріально засвідчену згоду на укладення іпотечного договору, станом на 01.12.2016, була обізнана про наявну заборону на реєстрацію місця проживання осіб у іпотечному майні без згоди Іпотекодержателя (АТ «АЙБОКС БАНК») та не мала права вчиняти будь-яких дій з надання згоди на проведення реєстрації місця проживання осіб у іпотечному майні.

Разом з тим, відповідно до листа Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 479/01 -10 від 31.08.2020 та засвідчених копій адресної картки особи за адресою АДРЕСА_1 та картки реєстрації особи ОСОБА_1 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 з 01.12.2016 зареєстровано місце проживання двох осіб, у тому числі малолітньої особи.

Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 10, 23 Закону України «Про іпотеку» та п. 2.3.6 Іпотечного договору № 2384 від 28.12.2006 року, ОСОБА_3 надала незаконну згоду на здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у іпотечному майні, що стало підставою для проведення незаконної його реєстрації та реєстрації місця проживання його малолітньої доньки ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст.16 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст.ст. 91, 94 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Положеннями ст. ст. 13, 41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності.

Так, відповідно до ст.13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Основоположні принципи здійснення повноважень власником також сформульовані у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи. Зокрема, передбачено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Згідно із ч. 1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, ч.1 ст. 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» (надалі-Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Так, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що органом реєстрації визначено виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Частиною 1 ст. 7 Закону визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Підпунктом 4 п. 18 Правил визначено, що документами, які підтверджують право на проживання в житлі є - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Враховуючи, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 у іпотечному майні проведена в порушення вимог вищезазначеного законодавства та вимог Іпотечного договору № 2384 від 28.12.2006 року, у останнього відсутнє законне право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 31 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка не досягла віку 14 років має часткову цивільну дієздатність.

Крім, того, ст. 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 2 ст. 29 Цивільного кодексу України закріплено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Враховуючи викладені вимоги законодавства та оскільки реєстрація місця проживання ОСОБА_1 проведена в порушення вимог чинного законодавства, а останній є батьком малолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка була зареєстрована за місцем проживання свого батька і на момент реєстрації не досягла 10 років, то у малолітньої ОСОБА_2 також відсутнє законне право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 2-1905/1/2010 задоволено касаційну скаргу АТ «АЙБОКС БАНК» та скасовано незаконне рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-1905/1/2010 від 12.04.2010, яким було визнано право власності ОСОБА_3 на житлову будівлю та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок з надвірними будовами загальною площею 520,3 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 набуто АТ «АЙБОКС БАНК» на підставі передбаченого іпотечним договором застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання ОСОБА_4 основного зобов`язання за кредитним договором № 128/2006 від 07.09.2006 року. Таке право позивачем зареєстровано 16.11.2019 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 229893695 від 27.10.2020 року.

В порушення вимог ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, АТ «АЙБОКС БАНК», як новий власник, обмежений у здійсненні права вільно користуватись та розпоряджатись житловим приміщенням-будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Реєстрація місця проживання зазначених осіб у іпотечному майні наділяє зазначених осіб правом на користування ним і фактично позбавляє власника майна, в особі AT «АЙБОКС БАНК», права розпоряджатися цим майном, зокрема, провести дії щодо його продажу з метою погашення заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним договором № 128/2006 від 07.09.2006 року.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 N° 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 № 6-57цс зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України).

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Аналогічну позицію викладено у правовій позиції відповідно у Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі N° 688/63/15-ц.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 391 ЦК України, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням є достатнім способом захисту для відновлення порушених прав позивача. В іншій частині позовних вимог суд вважає слід відмовити.

Суд вважає Підгірцівську сільську раду Обухівського району неналежним відповідачем в справі з підстав зазначених вище.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду пропорційно до задоволеної частини позову, тобто як за одну вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні АТ «АЙБОКС БАНК» належним йому нерухомим майном, визнавши такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» 2270 грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Висоцька Г.В.