справа №202/3343/21
провадження №2/932/2385/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.

представників відповідачів: Головка Є.Ю., Паращенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 120 000 грн., матеріальну шкоду 5000 грн.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що чотири рази на нього складалися протоколи/постанови про адміністративні правопорушення, зловживаючи своїм службовим становищем співробітники УПП в Дніпропетровській області діяли не в відповідності з законами КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а як їх заманеться. Складені відносно нього постанови були скасовані в судовому порядку. А завдяки таким протиправним діям йому була завдана моральна та матеріальна шкода, що виразилася в душевних стражданнях у вигляді занепокоєння, нервозності, приниження, страхів, погіршення виробничої діяльності через відмову пересування Дніпропетровською областю. Матеріальна шкода полягає у використанні послуг адвоката та транспортні витрати.

Відповідачем, Департаментом патрульної поліції позовні вимоги заперечено, зазначено, що поліцейські діяли в межах наданих їм повноважень, їх дії є законними, неправомірними не визнавались. Позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння ані матеріально ані моральної шкоди. Зазначає, що норми ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» до даних відносин не застосовуються.

Від Державної казначейської служби України відзиву не надходило.

Позивач надав відповідь на відзив, яка за своїм змістом збігається з позовною заявою.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.

Представники Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та запереченнях.

Обставини, встановлені судом.

24.03.2020, 07.09.2021 поліцейським УПП в Дніпропетровській області складено постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбачене ч.1 ст.121, ч.1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Рішеннями Констянтинівського міськрайонного суду Донецької області постанови скасовані, а провадження закриті. Рішення були залишені в силі постановами Першого апеляційного адміністративного суду.

14 вересня 2021 року поліцейським Управління було складено протокол за ч.4 ст. 121КУпАП відносно позивача. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2021 справу про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно приписів абзацу другого ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до приписів ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13.02.2019 у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18.01.2021 у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)).

За правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Разом із тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (п.90).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 01.04.2021 в справі «Фарзієв та інші проти України» (заява №63747/14 та 23 інших) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення і постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.

Висновки суду.

Із приписів ст.1176 ЦК України, назви та норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко вбачається, що такі норми стосуються виключно шкоди, завданої посадовими і службовими осами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Крім того із вказаних норм чітко вбачається, що в частині відносин, які виникають із факту притягнення особи до адміністративної відповідальності, підставою відшкодування моральної шкоди є: незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскації майна, незаконне накладення штрафу.

Проте, виконуючи приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц. Хоча вказана справа стосувалася відшкодування шкоди заподіяної прокурором, якого визначено у диспозиції ст.1176 ЦК України та згадуваному вище законі, проте її висновок є загальним та стосується усіх випадків «закриття справи про адміністративне правопорушення», при цьому ВС не вказує навіть на необхідність наявності реабілітуючих підстав закриття провадження. Крім того, такий висновок застосовується Верховим Судом незалежно від суб`єкта, який ініціював провадження про адміністративне правопорушення.

Відтак суд приходить до висновку, що закриття справи про адміністративне правопорушення щодо позивача дає йому підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР.

Разом із тим відповідно до ч.5 ст.4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Викладене узгоджується із приписами ст.23 ЦК України та відповідає вимогам розумності і справедливості.

Відтак у даній категорії справ позивач повинен обґрунтувати та довести факт завдання йому моральної шкоди. І у випадку такого доведення, враховуючи, що така завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, така шкода підлягає відшкодуванні.

Разом із тим позивачем не наведено жодного обґрунтування факту завдання йому ані матеріальної ані моральної шкоди - понесення душевних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, факт закриття справи про адміністративне правопорушення, може становити достатню справедливу сатисфакцію, а задоволення позову у даному випадку може привести до безпідставного збагачення позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати понесені в зв`язка уз розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошено 28.09.2022.

Суддя: В.І. Цитульський