Провадження № 2/161/579/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 вересня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Демчук Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 20.06.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що за час шлюбу за спільні кошти вони придбали земельну ділянку площею 0,1723 га в с. Боратин Луцького району, на якій було розпочато будівництво житлового будинку, який на даний час є об`єктом незавершеного будівництва та знаходиться в АДРЕСА_1 .

Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2017 року шлюб між ними було розірвано і угоди про поділ майна при розлученні вони не досягли.

Зазначає, що до розірвання шлюбу вона разом із сином проживали у вказаному будинку, однак після розлучення вони переїхали жити до її батьків. При цьому, ОСОБА_4 став проживати у цьому будинку разом з ОСОБА_3 та її дочкою ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилася спадщина відповідно до поданої нею заяви в інтересах сина ОСОБА_7 .

Крім того, нею також подана позовна заява про визнання земельної ділянки та незавершеного будівництвом будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

Також вказує, що після смерті ОСОБА_4 , вона із сином намагалася декілька разів потрапити до будинку з метою здійснення належного догляду за спадковим майном та подальшого проживання там. Однак, там проживає відповідач, яка чинить перешкоди та не надає доступу до будинку.

У зв`язку з чим, просить зобов`язати ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням будинком з господарськими будівлями і спорудами, який є об`єктом незавершеного будівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом вселення її та ОСОБА_9 до житла та передачі ключів від нього.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Крім того, при вирішенні справи просила врахувати, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2021 року, яке залишене в силі постановою Волинського апеляційного суду від 01.02.2022 року земельна ділянка та спірний житловий будинок визнані спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках по 1/2.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2021 року визнано земельну ділянку площею 0,1723 га, кадастровий номер :01:001:3912, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та об`єкт незавершеного будівництва садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя у рівних частинах: ОСОБА_1 в розмірі 1/2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 (а.с. ).

Постановою Волинського апеляційного суду від 01.02.2022 року вказане рішення суду залишене без змін (а.с. ).

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, як слідує із пояснень позивача, спірним майном користується відповідач та чинить їй певні перешкоди у користуванні майном.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 цієї статті встановлено принцип непорушності приватної власності.

Положеннями ст.ст.317, 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 358 ЦК України визначений порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Стаття 383 ЦК України визначає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В разі відсутності волі співвласника домовитися про порядок володіння та користування майном, таке спільне користування унеможливлюється, що завдає шкоди іншим співвласникам та порушує їх право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке закріплене ст. 317 ЦК України.

Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні належною їй часткою житлового будинку та земельної ділянки, то позов в цій частині підлягає до задоволення та слід зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном шляхом вселення її та неповнолітнього сина до вказаного житла, а саме у 1/2 належну їй частину будинку.

Стосовно вимоги позивача про передачу їй другого примірника ключів від вхідних дверей, то вона до задоволення не підлягає, оскільки охоплюється поняттям стосовно не чинити перешкоди майном.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 769,00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, , 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 16, 319, 356, 358, 383, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням будинком з господарськими будівлями і спорудами, який є об`єктом незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_9 до належної їм 1/2 частини будинку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 769 (сімсот шістдесят дев`ять) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 жовтня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк