Номер провадження 2/754/2454/22
РІШЕННЯ

Іменем України

07 жовтня 2022 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільних стосунків вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з 2015 року ніякої участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, а тому, на її думку, має заборгованість за період з 2015 року по жовтень 2021 року в розмірі 252 000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., починаючи 01.01.2014 року і до повноліття дитини.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.12.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

26.07.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача частково визнає позовні вимоги, вказуючи на те, що відповідач постійно брав і бере участь в утриманні дитини, зокрема, по мірі можливості забезпечує дитину харчуванням, одягом, відпочинком, тощо. Крім того, в літню пору з 2015 року по 2021 рік дитина постійно перебувала з бабусею (матір`ю відповідача) ОСОБА_6 і перебувала на повному утриманні відповідача та його батьків.

Представник відповідача зазначив, що відповідач частково визнає вимоги про стягнення аліментів, проте не погодився із розміром заявленої суми, вказуючи на те, що відповідач офіційно не працевлаштований та має мінливий нерегулярний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Крім того, представник відповідача не визнав вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з 01.01.2014 року, вказуючи на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач вживала до подання позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, як і не надала жодних доказів на підтвердження ухилення відповідача від їх сплати в сенсі ч.2 ст.191 СК України.

З урахуванням наведеного представник відповідача просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, відмовивши в іншій частині позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав та обставин, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі - позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Представник відповідача проти позовних вимог частково заперечив, вказуючи на необґрунтованість розміру аліментів та періоду їх стягнення, вказавши, що не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000,00 грн. щомісячно від дня пред`явлення позову.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено в судовому засіданні, дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини.

Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців.

Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги частково.

Суд також зауважує, що позивач не позбавлена можливості у майбутньому в разі зміни матеріального чи сімейного стану сторін звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а відповідач - з позовом про зменшення аліментів.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 23.12.2021 року.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів з 01.01.2014 року по 23.12.2021 року, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти за вказаний вище період, вказуючи на те, що у зазначений період часу відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав.

Представник відповідача проти даних тверджень заперечував, вказавши, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, періодично дитина проживала разом з ним та його батьками та знаходилась на його повному утриманні. Також, представником відповідача зауважено про відсутність належних доказів на підтвердження вказаних вимог.

У відповідності до ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Суд, вирішуючи спір про стягнення аліментів за минулий час, з урахуванням вимог ст.191 СК України, вважає дані вимоги необґрунтованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідача про стягнення аліментів за вказаний період часу (листи, їх отримання відповідачем тощо).

Матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів від відповідача будь-яких звернень до нього з цього приводу та ухилення останнього від їх сплати.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши наявні матеріали в світлі наведених правових норм, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що за загальним правилом, визначеним СК України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів, в тому числі не подав позов про стягнення аліментів.

Позивач мала право звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дитини з моменту припинення відносин з відповідачем або з моменту припинення надання ним допомоги на утримання дитини, однак таким правом не скористалась.

З огляду на викладене вище, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що під ухиленням відповідача, як батька дитини від сплати аліментів, може свідчити невиконання ним своїх обов`язків. При цьому такі дії відповідача повинні бути свідомі, тобто спрямовані на невиконання відповідного обов`язку визначеному законом, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили на користь позивача.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Інші доводи та твердження сторін на висновки суду не впливають та підстав для стягнення аліментів у більшому чи меншому розмірі не дають.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-185, 191 СК України, ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Київ, ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 23 грудня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Київ, ІПН НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: