КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8974/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Мерженко Тетяни Петрівни на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2022 року,

встановив:

у травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 185 962 грн. 11 коп., 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 9 247 грн. 65 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 500 грн., а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Кива від 27 вересня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 185 962 грн. 11 коп., 2 500 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження та судовий збір.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року рішення Печерського районного суду м.Кива від 27 вересня 2021 року було залишено без змін, а апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без задоволення.

03 червня 2022 року представник позивача звернулась до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2022 року заяву представника позивача було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 37 192 грн. 42 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення скасувати, а у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено понесення судових витрат та їх розмір, що є підставою для їх відшкодування відповідачем. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм процесуального права.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача зазначала, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що заява про відшкодування судових витрат була подана з пропуском процесуального строку, а розмір заявлених витрат є неспівмірним зі складністю справи.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Указаний строк є процесуальним і за певних підстав може бути поновлений, а при відсутності таких підстав настають наслідки, передбачені статтею 126 ЦПК України, згідно із частиною другою якої документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року) у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було заявлено про те, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20% від ціни позову. При цьому на підтвердження своїх повноважень представник надала ордер адвоката, тоді як договору про надання правничої допомоги не надавала.

Зі змісту ухвали Печерського районного суду м.Києва від 17 травня 2021 року про відкриття провадження у справі вбачається, що суд ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Справа була розглянута судом 27 вересня 2021 року.

Матеріали справи свідчать також про те, що позивач та його представник були обізнані про апеляційний перегляд справи, надали письмові пояснення. Постанова за наслідками апеляційного перегляду була прийнята апеляційним судом 19 квітня 2022 року.

Із заявою про відшкодування судових витрат представник позивача звернулась до суду 03 червня 2022 року. Питання про поновлення строку для звернення з відповідною заявою не порушувала.

Вказані обставини судом першої інстанції не досліджувались.

Пояснення представника позивача Каплі А.С. про те, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу була подана після фактичної їх сплати апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Позивачем та його представником не було надано доказів на підтвердження неможливості подати заяву про відшкодування судових витрат, які відповідно до умов договору ще не сплачені, у встановлений процесуальним законом строк.

Крім того, згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що заява про стягнення судових витрат була подана представником позивача без підтвердження направлення її копії разом з доказами надання правничої допомоги відповідачеві, що позбавило його можливості заявити клопотання про зменшення розміру судових витрат та доводити їх неспівмірність.

Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не було дотримано строку та порядку звернення до суду із заявою про стягнення судових витрат, що судом першої інстанції до уваги не взято.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника позивача про стягнення судових витрат залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Мерженко Тетяни Петрівни задовольнити частково.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про стягнення судових витрат залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді