ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6535/22 Справа № 212/119/22 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/119/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 липня 2022 року,

УСТАНОВИВ:

В січні 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № -16388 «Проста позика» (далі Договір), відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 2 000 грн., шляхом перерахування їх на банківську картку позичальника, на строк до 08.11.2020 року (включно), зі сплатою 1,95% за кожен день користування кредитом. Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію.

23.06.2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 23-06/20 та Додаткова угода до Договору, на підставі яких ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, відповідно до Реєстру боржників від 02.02.2021 року, у тому числі за Договором позики № -16388 від 21.10.2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 .

Позичальник ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів, тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості, яка станом на 17.12.2021 року, становить 18 516,19 грн., з яких: 2 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 702 грн. - заборгованість за відсотками нарахована за акційною відсотковою ставкою, 15 578,63 грн. - заборгованість за відсотками нарахована відповідно до п. 9.7 та 235,56 грн. індекс інфляції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за Договором № -16388 «Проста позика» від 21.10.2020 року в розмірі 18 516,19 грн. 19 коп., витрати на сплату судового збору у розмірі 2 270 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що позивач надав друковані копії електронних документів, в тому числі оспорюваного договору, без їх оригіналів, тому перевірити достовірність та незмінність змісту таких документів неможливо.

Також апелянт заперечує обставину укладання ОСОБА_1 будь-якого кредитного договору з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал». Кредитних коштів відповідач за Договором № -16388 від 21.10.2020 року на власний картковий рахунок не отримувала, картки з реквізитами НОМЕР_1 ніколи не мала. Факт отримання кредитних коштів за договором вважає не підтвердженим.

Також, апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові.

Крім того апелянт зауважує, що позивачем здійснено невірне нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору. За умовами Договору, нарахування відсотків та комісій припиняється після закінчення строку кредитування 08.11.2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

При цьому колегія суддів відхиляє клопотання ТзОВ «Вердикт Капітал» про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із широкомасштабним вторгненням Російської Федерації, яке триває і на теперішній час, у зв`язку з чим ТзОВ «Вердикт Капітал» не може забезпечити явку представника в судове засідання, оскільки відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

На день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області та м. Київ не ведеться активний бойових дій, що свідчить про те, що поточна обстановка в Дніпропетровській області та м. Київ є стабільною.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ТзОВ «Вердикт Капітал» припинило свою роботу, або ж працівники ТзОВ «Вердикт Капітал», зокрема особи, які мають право приймати участь у розгляді справ в суді та представляти інтереси підприємства, не виконують своїх трудових обов`язків у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та не мають можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України.

Крім того, в даному випадку, вимогами ЦПК України не передбачена участь сторін в судовому засіданні, а Дніпровський апеляційний суд працює в штатному режимі.

На підставі наведеного вище колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21.10.2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № -16388 «Проста позика» (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 2 000 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Позичальник зобов`язалася здійснити повернення суми кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 2 702 грн. шляхом зарахування власних коштів на рахунок товариства не пізніше 08.11.2020 року (п. 3.9 договору). Розмір плати за користування кредитом у вигляді процентної ставки за кожен день користування кредитом у акційний період згідно Графіку розрахунків становить 1,95%, у базовий - 3,9 %. (а.с.7-17)

Відповідно до п. 1.18, 6.2, 6.3 Договору, закінчення строку дії договору, який дорівнює строку користування кредитом, не звільняє від відповідальності за невиконання та/чи неналежне виконання умов Договору. За несвоєчасне повернення кредиту позичальник зобов`язана сплатити на користь ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» пеню у розмірі 3,9 % від суми боргу за кожний день прострочення. Також, у п. 9.7 Договору сторони домовились, що після закінчення строку дії Договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані у розмірі, передбаченому п.9.4 Договору (702,00 % річних за користуванням кредитом).

Згідно п. 9.2. та п. 9.3 Договору, вказаний Договір укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст. 12. Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договор, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п. 9.2 цього договору, має юридичну силу власноручного підпису.

У Розділі 10 Договору «Реквізити сторін» банківський рахунок відповідача зазначено як: НОМЕР_2 . Також вказаний одноразовий ідентифікатор: V23X27A9, відправлений 21.10.2020 року.

Відповідно до наданої копії Розрахунку заборгованості, станом на 12.02.2021 року (включно) загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» за кредитним договором № -16388 становить 2 702 грн. (а.с.22-24)

Між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Універсальні платіжні системи» укладено договір щодо надання послуг на переказ коштів ФК-П-20/08-08 від 20.08.2020 року. 21.10.2020 року через сервіс iPay.ua відбулося перерахування коштів на суму 2 000 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 69963140, призначення платежу: зачисление 2 000 грн. на карту НОМЕР_1 , що підтверджується копією листа ТОВ «Універсальні платіжні системи» за вих. № 2873_15 від 06.10.2021 року та квитанцією за сплату № 69963140 (а. с. 25-26).

23.06.2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 23-06/20 та Додаткова угода до Договору, відповідно до умов яких ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передало ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані первісним кредитором. (а.с.27-35, 37-39)

02.02.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було підписано додаток № 2 до Договору, відповідно до якого на підставі Акту приймання-передачі ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передав ТОВ «Вердикт Капітал» Реєстр боржників від 02.02.2021 року, у тому числі за договором позики № -16388, укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , із заборгованістю на дату відступлення прав вимоги на загальну суму 2 702,00 грн. (2 000 грн. залишок по тілу кредиту, 702,00 грн. залишок по відсотках). (а.с.36-39)

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 17.12.2021 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал», становить 18 516, 19 грн., яка складається з: 2 000 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 702 грн. заборгованість за відсотками згідно акційної відсоткової ставки, 15 578,63 грн. заборгованість за відсотками, нараховані відповідно до п. 9.7 кредитного договору, 235, 56 грн. інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України. (а.с. 21)

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором № -16388 «Проста позика» від 21.10.2020 року.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частинами 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За положеннями п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір;

У ст. 11 Закону передбачено порядок укладення електронного договору. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. (ч. 3 ст. 11 Закону)

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. (ч. 8 ст. 11 Закону)

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. (ст. 12 Закону)

Пунктом 12 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Таким чином, генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання оспорюваного Договору, проведено вищезазначеним методом.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21), підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Згідно із постановою Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-20329св19), не є порушенням норм процесуального права недослідження судом оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу.

З матеріалів справи вбачається, що Договір позики № -16388 від 21.10.2020 року з Додатком № 1 до нього укладено з урахуванням вимог чинного законодавства, містить інформацію про його підписання електронним цифровим підписом обома сторонами Договору, зокрема акцептований позичальником ОСОБА_1 шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора V23X27A9 від 21.10.2020 року. (а.с.15-17)

Таким чином, генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки та укладення договору, проведено вищезазначеним методом на підставі п. 6 і 12 ч. 1 ст. 3, ст. 12, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України.

ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» було перераховано грошові кошти у розмірі 2 000 гривень, що підтверджується згаданими квитанцією та листом.

Виходячи з положень п. 5.1, 6.9 Договору, підписання ОСОБА_1 вказаного Договору свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов Договору, які їй цілком зрозумілі.

Вищевикладене свідчить про належне дотримання вимог щодо форми укладеного Договору позики № -16388 від 21.10.2020 року, а також погодження сторонами з умовами Договору.

На підставі наведеного вище колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач надав друковані копії електронних документів, в тому числі оспорюваного договору, без їх оригіналів, тому перевірити достовірність та незмінність змісту таких документів неможливо, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач заперечує обставину укладання нею будь-якого кредитного договору з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» та заперечує отримання кредитних коштів та доводи апеляційної скарги про невірне нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 року боргові зобов`язання по договору позики від 21.10.2020 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Включення ОСОБА_1 до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 року є безпідставним. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за договором позики від 22.10.2020 року, позивачем не надано, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не доведено факт порушення прав позивача щодо повернення позичених коштів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки в позові відмовлено повністю, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені відповідачем на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн., витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4 000 грн. та судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000 грн., розмір яких підтверджено Договором про надання правничої допомоги від 24.05.2022 року та Актом прийняття-передачі наданих послуг судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 24.05.2022 року) від 24.05.2022 року, Договором про надання правничої допомоги від 25.07.2022 року та Актом прийняття-передачі наданих послуг судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 25.07.2022 року) від 25.07.2022 року. (а.с.98-101,120-124).

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача та стягненням з відповідача на користь позивача судових витра, пов`язаних з розглядом даної справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий:

Судді: