Справа № 308/5639/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бокотей А.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужанського національного природного парку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за заробітною платою

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Ужанського національного природного парку , місцезнаходження: Закарпатська обл., смт.Великий Березний, вул.Шевченка, 27 (далі - відповідач), у якій позивач просить суд:

-стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період із серпня 2021 року до 23 лютого 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у трудових правовідносинах, однак відповідач безпідставно припинив здійснювати виплату заробітної плати, що призвело до виникнення у нього заборгованості перед позивачем. За таких обставин вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у судовому порядку.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив повністю. Відзиві обґрунтований тим, що наказом відповідача від 20.07.2021 №11-К позивача звільнено за прогул та проведено з ним остаточний розрахунок. Як наслідок, у подальшому підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати не було. Наказ про звільнення позивачем не оскаржувався. За таких обставин вважає, що позовні вимоги є безпідставними.

До суду від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, у якій ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечив повністю. Пояснення обґрунтовані тим, що позивач не навів переконливих доводів для задоволення позову. Вказує на те, що позивач являється звільненим зі служби, а тому нарахування заробітної плати звільненому працівнику є неможливим.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

У судове засідання відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судове засідання третя особа не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 16.05.2022 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 30.05.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та витребував додаткові докази.

Ухвалою від 21.07.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 07.09.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Зі слів позивача вбачається, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Матеріалами справи підтверджується те, що позивач неодноразово звертався до управління Держпраці у Закарпатській області щодо невиплати йому заробітної плати.

Листом управління Держпраці у Закарпатській області від 05.11.2021 №07-04/6028 позивача повідомлено про те, що за результатами його звернення, яке надійшло до контролюючого органу 01.11.2021, проведено позапланову перевірку відповідача. Між тим, як слідує зі змісту вказаного листа, при проведенні перевірки керівником Ужанського природного парку вчинялися перешкоди, зокрема, у вигляді письмової відмови у наданні витребуваних інспектором праці документів, тому за наслідками здійснення заходів державного контролю складено акт про вчинення перешкоди, а не керівника Ужанського природного парку - протокол про адміністративне правопорушення.

Управління Держпраці у Закарпатській області, розглядаючи звернення позивача від 21.12.2021, проінформувало останнього листом від 18.01.2022 №07-14/221 про те, що строк розгляду його звернення продовжено з огляду на проведення позапланової перевірки стосовно відповідача.

Надалі листом управління Держпраці у Закарпатській області від 25.01.2022 №07-04/332 позивача повідомлено про результати заходу державного контролю Ужанського національного парку, проведеного за його заявою від 21.12.2021. За змістом листа вбачається, що здійсненою перевіркою виявлено, що у вказаний позивачем період він отримував заробітну плату з порушенням встановлених строків її виплати, що не узгоджується із приписами частини 1 статті 115 КЗпП та частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Також суд з`ясував те, що позивач звертався до уповноваженого органу з питань охорони праці з індивідуальною та колективною скаргами б/н від 22.02.2022.

Згідно з листами управління Держпраці у Закарпатській області №07-02/1213 та №07-04/1225 від 21.03.2022 позивача надано відповідь про те, що поставлені у скаргах питання з приводу порушення відповідачем трудових прав позивача потребують проведення чергової перевірки, що може бути реалізовано після припинення воєнного стану.

Наказом відповідача «Про звільнення» №11-К від 20.07.2021 позивача звільнено з посади начальника рекреації та благоустрою з 20.07.2021 за прогул. Вказаним наказом доручено відділу бухгалтерії провести розрахунок з позивачем.

Згідно з відомістю нарахування розрахункових сум, відрахувань та податків, пов`язаних із ними, за липень 2021 б/н та б/н позивачу нараховано 28005,67 грн. заробітної плати за липень 2021 року.

ІV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається на позивача, а не реалізується шляхом спростування відповідачем наведених позивачем доводів, як беззаперечних.

Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно відповідний принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

При цьому суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17.

Закон не визначає правила спеціальної допустимості для підтвердження факту трудових відносин, як і не встановлює пріоритету одних доказів над іншими для доведення існування вказаного факту, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд управі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду.

Вказане нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За правилами статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Між тим, слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Вказані обставини зумовлюють особливості розподілу тягаря доказування у спорах, що виникають з трудових правовідносин.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц вказано, що трудове законодавство покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. У свою чергу, тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Крім того, у постанові Верховного Суду 03 лютого 2021 року справа № 639/3491/18 міститься висновок про те, що за змістом положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Отже, аналіз судової практики свідчить про спроби врівноваження працівника та роботодавця шляхом перерозподілу обов`язків по доказуванню між ними, зважаючи на те, що вказані суб`єкти не є фактично рівними учасниками спірних правовідносин, мають відмінні правові можливості, докази щодо наявності чи відсутності заборгованості із виплати заробітної плати знаходяться у відповідача, який є роботодавцем та повинен вести облік нарахування та виплати заробітної плати своїм працівникам.

Утім, на переконання суду, позивачу недостатньо просто заявити про наявність заборгованості по виплаті зарплати з боку відповідача без пред`явлення достатніх доказів наявності у нього права на отримання відповідних грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається те, що наказом відповідача «Про звільнення» №11-К від 20.07.2021 позивача звільнено з посади начальника рекреації та благоустрою з 20.07.2021 за прогул.

Таким чином, прийняття відповідачем зазначеного наказу свідчить про припинення між ним та позивачем трудових правовідносин. Вказане, у свою чергу, обумовлює висновок про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати. Суд зазначає про те, що позивач не надав доказів скасування згаданого наказу відповідача та поновлення на роботі. При цьому позовних вимог про оскарження наказу відповідача «Про звільнення» №11-К від 20.07.2021 у межах розгляду цієї справи не заявлено.

У зв`язку з цим суд констатує відсутність підстав для виплати позивачу зарплати за період із серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Відтак у відповідача за вказаний період заборгованість перед позивачем відсутня, а тому позовні вимоги про стягнення такої слід залишити без задоволення.

Суд відхиляє посилання позивача на зміст копій листів, отриманих від територіального управління Держпраці, виходячи з наступних мотивів.

Як з`ясував суд, листом управління Держпраці у Закарпатській області від 25.01.2022 №07-04/332 позивача повідомлено про результати заходу державного контролю Ужанського національного парку, проведеного за його заявою від 21.12.2021. За змістом листа вбачається, що здійсненою перевіркою виявлено, що у вказаний позивачем період він отримував заробітну плату з порушенням встановлених строків її виплати, що не узгоджується із приписами частини 1 статті 115 КЗпП та частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Водночас вказані обставини не спростовують висновків суду про звільнення позивача та, як наслідок, не виконання ним трудової функції у період, за який він просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі.

Окрім цього, зі змісту згаданого листа управління Держпраці у Закарпатській області слідує, що позапланова перевірка, проведена органом контролю за дотриманням норм трудового законодавства, стосувалася персоніфікованого позивачем періоду діяльності відповідача. При цьому такий період вказаний у заяві позивача від 21.12.2021. Натомість позивач копію заяви від 21.12.2021 не подав, як і не заявляв клопотання про її витребування в органу, до якого він її скеровував для ініціювання позапланової перевірки.

Вказане позбавляє суд можливості дослідити чи строк, вказаний позивачем у його заяві від 21.12.2021, та строк, за який позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті, взагалі накладаються.

Більше того, посилання позивача на те, що він за період із серпня 2021 року до 23 лютого 2022 року нібито отримував заробітну плату з порушенням встановлених строків її виплати, що не відповідає приписами частини 1 статті 115 КЗпП та частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» суд оцінює критично з огляду на абстрактність наведеного формулювання. Так, предметом правового регулювання зазначених нормативних приписів є саме визначення строку виплати зарплати, тобто навіть за умови нарахування і виплати працівникові зарплати у повному розмірі порушення строків здійснення її виплати не узгоджуватиметься із правилами, що задекларовані у частині 1 статті 115 КЗпП та частині 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Іншими словами, порушення аналізованих норм трудового законодавства (за умови їх наявності) не є підставою для висновку про невиплату зарплати у повному розмірі.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.05.2022 по справі №308/16715/21, оскільки судове рішення у вказаній справі на момент вирішення судом цієї справи законної сили не набрало. Між тим, за правилами частини 4 статті 82 ЦПК України не доказуються обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Поряд із цим, у справі №308/16715/21 та справі, яка є предметом судового дослідження, відмінні учасники справи.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/8140/21 від 13.04.2022 скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період із серпня 2021 року до 23 лютого 2022 року суд звертає увагу на наступне.

Так, у відповідності до норм трудового законодавства невиплата або неповна виплата зарплати може бути підставою для стягнення середньої суми грошового забезпечення лише у випадках не проведення повного розрахунку зі звільненим працівником, що передбачено статтею 117 КЗпП України.

Між тим, національне законодавство не містить положень, які дозволяють стягнути з роботодавця за один і той самий період одночасно не отриману працівником заробітну плату й середній заробіток такого працівника за час затримки виплати зарплати, оскільки вказане фактично призводить до подвійного стягнення із роботодавця заробітної плати на користь працівника.

Натомість за умови порушення строків виплати зарплати національне законодавство містить інші дієві механізми, які підлягають застосуванню.

За змістом статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (Закон №2050-III) порушення строку виплати зарплати є підставою для компенсації її отримувачу втрати частини доходів, яка провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, фактично позивач просить застосувати щодо нього не існуючу гарантію. За таких обставин позовні вимоги в аналізованій частині слід залишити без задоволення.

V. Щодо зупинення провадження у справі

До суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №308/5639/22 до вирішення справи №308/7925/22 за позовом ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 21.07.2022 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з тих підстав, що до клопотання не долучено доказів того, що провадження у справі №308/7925/22 відкрито, позаяк на момент вирішення відповідного клопотання судом позовну заяву ОСОБА_1 у справі №308/7925/22 було залишено без руху.

Підстави для зупинення провадження у справі визначені статтями 251 та 252 ЦПК України. При цьому процесуальний закон розмежовує випадки обов`язкового та необов`язкового зупинення провадження у цивільній справі.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У свою чергу, на переконання суду, наявні в матеріалах справи докази, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому відповідне клопотання слід залишити без задоволення. Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що підстави позову у справі, яка розглядається судом, ширші за обсягом, аніж предмет дослідження у справі №308/7925/22, оскільки позивач, серед іншого, покликається також на листи, отримані від територіального управління Держпраці, які, на його переконання підтверджують обґрунтованість його позовних вимог.

VІ. Судові витрати

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати не розподіляються.

VIІ. Висновки за результатами розгляду

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимоги слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко