Постанова

Іменем України

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 718/2903/19

провадження № 61-20521св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у складі колегії суддів Лисака І. Н., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення банківського вкладу, процентів та неустойки).

Позов мотивований тим, що 20 лютого 2014 року між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», в особі начальника Кіцманського відділення, укладений договір банківського вкладу № 12, на підставі якого вона того ж дня внесла 100 000,00 грн, 18 квітня 2014 року внесла 15 000,00 дол. США та 5 000,00 євро, 28 квітня 2014 року внесла 10 000,00 дол. США.

Згідно пункту 1.1 договору банк сплачує відсотки у розмірі 23 % річних. Згідно пункту 2.2 договору нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у році з врахуванням фактичного залишку коштів на рахунку.

Договір депозиту укладений на строк по 20 лютого 2015 року включно.

Проте після закінчення строку договору вклади з нарахованими на них відсотками позивачу не виплачені.

20 листопада 2014 року позивач звернулась до банку із вимогою повернути їй вклади із нарахованими на них відсоткамами, проте отримала лист, яким банк повідомив, що договір вкладу банк із нею не укладав та в АТ «Укрсоцбанк» такий договір не обліковується.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що 18 лютого 2014 року її чоловік ОСОБА_3 уклав із АТ «Укрсоцбанк» договір банківського вкладу № 15/16/2.64, на підставі якого вніс на депозит 500 000,00 грн, 75 000 дол. США та 75 000,00 євро.

Договір укладений по 18 лютого 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Позивач успадкувала право на банківські вклади, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 29 жовтня 2014 року.

Цей банківський вклад позивачу також не повернуто.

У провадженні Сторожинецького районного суду знаходиться кримінальна справа № 718/470/17 щодо колишнього начальника Кіцманського відділення АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 , яка звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 191, частиною другою статті 200 КК України. У зазначеному кримінальному провадженню ОСОБА_1 визнана потерпілою.

Позивач просила:

стягнути з відповідача за договором банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року:

суму банківського вкладу у розмірі 100 000,00 грн, 25 000,00 дол. США та 5 000,00 євро, відсотки за розміщення вкладу в гривнях у розмірі 22 873,97 грн;

стягнути з відповідача за договором банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року:

суму вкладу у розмірі 500 000,00 грн, відсотки за розміщення депозиту у гривнях у розмірі 114 369,86 грн;

суму вкладу у розмірі 75 000,00 дол. США, суму відсотків за розміщення депозиту у доларах у розмірі 12 307,19 дол. США;

суму вкладу у розмірі 75 000,00 євро, відсотки за розміщення депозиту у євро у розмірі 12 307,19 євро.

Короткий зміст судових рішень

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 20 лютого 2014 року № 12 у розмірі 122 873,97 грн, 25 000,00 дол. США та 5 000,00 євро.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року після смерті ОСОБА_3 , за договором банківського вкладу від 18 лютого 2014 року заборгованість у розмірі 614 369,86 грн, 87 307,19 дол. США та 87 307,19 євро.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач довела належними та допустимими доказами факт внесення нею та її чоловіком коштів на депозити, відкриті в АТ «Альфа-Банк».

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційним судом не встановлено чи додержана між сторонами письмова форма договорів банківського вкладу, чи відповідають надані позивачем розпорядження про внесення коштів до банківської установи вимогам Інструкції № 492, а також не перевірений розмір вкладу та наданий позивачем розрахунок, не досліджено обґрунтованість та правильність цього розрахунку. Копія висновку експерта від 28 січня 2015 року, що наявна у справі, містить лише окремі фрагменти (витяг), що суттєво впливає на можливість оцінки такого висновку разом з іншими доказами у справі. Апеляційному суду належить перевірити висновки суду першої інстанції з приводу того, що розпорядження на внесення коштів на депозит відповідають вимогам, які ставляться до таких документів, звернувши увагу на форму та зміст вказаних розпоряджень, спростувати або прийняти доводи банку щодо відсутності у вказаних розпорядженнях відомостей про внесення коштів до каси банку, а не лише вказівку про можливість такого зарахування грошей банком. Суд апеляційної інстанції, зокрема, не звернув уваги на те, що розпорядження на внесення ОСОБА_1 коштів на депозит датоване 20 лютого 2014 року, дата договору у ньому вказана 29 квітня 2011 року, дата внесення коштів та дата закінчення депозиту - 20 лютого 2014 року, у розпорядженнях на внесення коштів на депозит від 18 квітня 2014 року та від 28 квітня 2014 року дата договору вказана 29 квітня 2011 року, дата внесення коштів - 20 лютого 2014 року, дата закінчення депозиту - 20 лютого 2015 року. Також апеляційний суд не дав оцінки аналогічним розпорядженням щодо клієнта ОСОБА_3 , зокрема у розпорядженні від 03 листопада 2011 року дата договору вказана 03 листопада 2011 року, а номер - 64, у розпорядженні від 12 серпня 2009 року дата договору та дата залучення коштів - 12 серпня 2009 року, а дата повернення депозиту - 12 листопада 2009 року. У той же час апеляційний суд, задовольняючи вимоги за цими розпорядженнями, вказав, що договір депозиту № 15/16/2.64 з ОСОБА_3 був укладений у 2014 році.

Короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договорами банківських вкладів № 12 від 20 лютого 2014 року та №15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сторони договору в обов`язковому порядку, крім іншого, визначають предмет договору, а правила звичайного ділового обороту, крім обов`язкових умов зазначення дати укладення договору, зокрема, у банківській сфері, передбачають ще й ідентифікацію їх за номером, що сприяє розмежуванню їх від інших, укладених в один день. На підтвердження цього надані позивачем договори банківського вкладу містять дату їх укладення та номер, найменування сторін, що має відповідати банківським документам на підтвердження їх реалізації. Оцінюючи надані ОСОБА_1 розпорядження, на підтвердження існування договірних відносин банківського вкладу за № 12 від 20 лютого 2014 року між нею та відповідачем, суд апеляційної інстанції дослідив: розпорядження від 20 лютого 2014 року, видане до договору № 12 від 29 квітня 2011 року, на загальну суму депозиту 100 000 грн, дата внесення коштів та дата закінчення депозиту ідентичні - 20 лютого 2014 року; розпорядження від 18 квітня 2014 року, видане до договору №12 від 29 квітня 2011 року, на загальну суму депозиту 100 000 грн, 15 000 дол. США, 5 000 євро, дата внесення коштів 20 лютого 2014 року, дата закінчення депозиту 20 лютого 2015 року; розпорядження від 28 квітня 2014 року видане до договору № 12 від 29 квітня 2011 року на загальну суму депозиту 100 000 грн, 25 000 дол. США, 5 000 євро, дата внесення коштів 20 лютого 2014 року, дата закінчення депозиту 20 лютого 2015 року та зробив висновок, що ці розпорядження за призначенням платежу не стосуються договору № 12 від 20 лютого 2014 року, а можуть мати відношення до інших договірних відносин між цими самими сторонами від 29 квітня 2011 року, що, в свою чергу, зводить доводи позивача про наявну в них описку до припущень, оскільки не виключають існування інших аналогічних відносин в 2011 році.

Що стосується права позивача на вклад ОСОБА_3 в порядку спадкування, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що розпорядження Кіцманського відділення від 25 грудня 2008 року, 13 січня 2009 року, 12 серпня 2009 року, 15 лютого 2011 року, 17 травня 2011 року, 03 листопада 2011 року, 27 грудня 2011 року, 29 серпня 2012 року, 18 січня 2013 року не є належними доказами внесення ОСОБА_3 коштів на депозит за договором банківського вкладу від 18 лютого 2014 року №15/16/2.64. Розпорядження на внесення коштів на депозит від 18 лютого 2014 року, видане до договору від 18 лютого 2014 року № 15/16/2.64 з датою внесення коштів 18 лютого 2014 року та датою закінчення 18 лютого 2015 року, які сторона позивача вважає належним доказом підтвердження наявності у банку обов`язку щодо його виконання, в повній мірі відповідає умовам (за предметом) договору та підтверджує загальну суму депозиту у розмірі 500 000,00 грн, 75 000,00 євро, 75 000,00 дол. США, однак містить підпис із зазначенням клієнта ОСОБА_1 , тобто не сторони цього договору, а наявність повноважень останньої на це від імені ОСОБА_3 сторона позивача заперечила. Отже, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь грошових коштів за договором банківського вкладу «Інвестиційний» №15/16/2.64 від 18 лютого 2014 в порядку спадкування підлягають відхиленню через відсутність належних доказів на підтвердження існування договірних відносин саме за зазначеним ОСОБА_1 в позові договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 , у якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, залишити рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, невірно застосував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14, залишив поза увагою висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №752/7208/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, постанові № 201/14244/14-ц від 28 квітня 2021, постанові № 463/2090/15-ц від 28 листопада 2018 року, постанові від 12 червня 2019 року №666/3215/15-ц року. Що стосується банківських вкладів ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції невірно застосовано статті 638, 639, 640, 1058, 1059 ЦК України, пункт 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року за №174. Встановивши з достовірністю, що договір № 12 від 20 лютого 2014 року, укладений між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог статей 638, 639, 640, 1058, 1059 ЦК України, а розпорядження банку на внесення коштів на депозит від 20 лютого 2014 року в сумі 100 000 грн, розпорядження банку на внесення коштів на депозит від 18 квітня 2014 року в сумі 15 000 дол. США та 5 000 євро та розпорядження банку на внесення коштів на депозит від 28 квітня 2014 року в сумі 10 000 дол. США складені з дотриманням вимог пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року за № 174, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про повернення особистого вкладу позивача фактично з тих підстав, що банківський працівник при оформленні вищевказаних документів допустила помилки та описки.

Що стосується банківських вкладів, які були успадковані ОСОБА_1 від її покійного чоловіка ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року, судом апеляційної інстанції порушено статті 608, 1216, 1218, 1228 ЦК України, стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункт 3.4 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 14 липня 2006 року № 267, пункт 4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, пункт 10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492, статті 638, 639, 640, 1058, 1059 ЦК України, пункт 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року за №174. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року, виданого нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори, позивач є спадкоємцем на банківські вклади ОСОБА_3 в ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 500 000,00 грн, 75 000,00 дол. США, 75 000,00 євро. Вказане свідоцтво видане на підставі інформації про наявність коштів на рахунках (довідка № 32 від 15 жовтня 2014 року), наданої начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» на запит нотаріуса. Рішенням Кіцманського районного суду від 01 вересня 2020 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 січня 2021 року, у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Кіцманської державної нотаріальної контори Чернівецької області Беженар А. М., про визнання свідоцтва про право на спадщину, відмовлено. Свідоцтво про право на спадщину є основним документом та доказом у справі, який підтверджує право позивача на повернення успадкованих вкладів. Ніякої юридичної оцінки апеляційний суд даному доказу не надав. При цьому апеляційний суд оцінив розпорядження на внесення коштів на депозит від 18 лютого 2014 року, видане до договору від 18 лютого 2014 року № 15/16/2.64 з датою внесення коштів 18 лютого 2014 року та датою закінчення 18 лютого 2015 року, як документ, який «в повній мірі відповідає умовам (за предметом) наведеному вище договору й підтверджує загальну суму депозиту у розмірі 500 000 грн, 75 000 євро, 75 000 дол. США». Однак і даний документ суд оцінив критично через описку у ініціалах клієнта (замість ініціалів «ОСОБА_3» біля прізвища клієнта, який повністю ідентифікований у документі ( ОСОБА_3 ) зазначені ініціали « ОСОБА_1 »). Ні в суду першої інстанції, ні у апелянта, ні у відповідача, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції не виникало сумнівів щодо належності підпису на розпорядженні від 18 лютого 2014 року ОСОБА_3 . Апеляційний суд всупереч частини четвертої статті 367 ЦПК України вийшов за межі апеляційної скарги та доводів, що в неї наведені. Фактично, апеляційний суд, досліджуючи докази, визнав розпорядження від 18 лютого 2014 року, яке є додатком до договору від 18 лютого 2014 року № 15/16/2.64 недійсним, що не було предметом розгляду даної справи.

Позиція інших учасників справи

У січні 2022 року АТ «Альфа-Банк» подало відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_6 , у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що в договорі банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року відсутній РНОКПП (ідентифікаційний номер) позивача ОСОБА_1 та її паспортні дані, лише вказано що ОСОБА_1 проживає у с. Валяво. Цей договір банківського вкладу фактично не укладався, оскільки у банку відсутній примірник договору, копія якого надана позивачем до позовної заяви. Зазначена обставина свідчить про безпідставність тверджень позивача щодо невиконання відповідачем тих чи інших обов`язків за правочинами, яких не існує.Згідно викладених в статті 6 договору реквізитів, код банку вказаний як «093560». Зазначений код є відмінним від коду ЄДРПОУ ПАТ «Укрсоцбанк» (00039019) та МФО Банка (300023). З копії договору вбачається, що він складається із 4 сторінок, проте позивач не надав копії 3-ї та 4-ї сторінок. В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача вказав на те, що розпорядження є додатками до договору і відповідно сторінками 3, 4. Проте, позивач надав 3 копії розпоряджень від 20 лютого 2014 року, від 18 квітня 2014 року та від 28 квітня 2014 року, що виключає можливість того, що ці розпорядження є додатками до договору та його відповідними сторінками. З наданих позивачем копій розпоряджень взагалі не можна встановити, на який рахунок/рахунки вносилися кошти та не зазначено ідентифікуючих даних позивача. В розпорядженнях, наданих позивачем як підтвердження внесення коштів за договором банківського вкладу, не зазначено платника та отримувача, не вказано, на який рахунок/рахунки вносяться кошти, не міститься підпису касира, не вказано призначення платежу, вказаний інший договір (від 29 квітня 2011), копія якого в матеріалах справи відсутня. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на те, що надані позивачем копії розпоряджень за призначенням платежу не стосуються договору № 12 від 20 лютого 2014 року.

В договорі банківського вкладу «Інвестиційний» № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року відсутні ідентифікаційні дані ОСОБА_3 (паспортні дані, ідентифікаційний номер - РНОКПП) лише вказано що ОСОБА_3 проживає у с. Валяво, крім того у договорі відсутній ідентифікаційний код банку.Висновок експерта № 98-К від 28 січня 2015 року не підтверджує факт того, що начальником Кіцманського відділення банку ОСОБА_4 був підписаний договір банківського вкладу «Інвестиційний» №15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року та не підтверджує факт того, що на ньому міститься печатка ПАТ «Укрсоцбанк». Вказаний висновок експерта підтверджує підписання начальником Кіцманського відділення банку ОСОБА_4 договору №15/16/2.6 від 20 лютого 2014 року, проте такого договору в матеріалах справи немає. Предметом договору № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 (пункт 1.1) є продовження дії договору 15/16/2,64 від 12 листопада 2012 року по депозитному вкладу «Інвестиційний». При цьому, в матеріалах справи відсутній договір 15/16/2,64 від 12 листопада 2012 року. Відповідач наявність договору не визнає. За договором банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року позивачем не надано документів, які б підтверджували внесення коштів на заявлені позивачем суми. З наданих позивачем копій розпоряджень взагалі не можна встановити, на який рахунок/рахунки вносилися кошти та не зазначено ідентифікуючих даних позивача.В розпорядженні від 18 лютого 2014 року відсутня печатка банку, клієнтом вказано ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину від 29 жовтня 2014 року видане лише на підставі довідки за № 32 від 15 жовтня 2014 року, оформленої начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4, відносно якої порушено кримінальну справу та вирок наразі не винесено.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 718/2903/19, витребувано справу з суду першої інстанції.

У січні 2022 року матеріали цивільної справи № 718/2903/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 752/7208/15-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 201/14244/14-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 463/2090/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 666/3215/15-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

20 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір банківського вкладу № 12, згідно з пунктом 1.1 якого внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору.

20 лютого 2014 року ОСОБА_1 внесла депозитний вклад у сумі 100 000,00 грн, що підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів на депозит від 20 лютого 2014 року.

18 квітня 2014 року ОСОБА_1 внесла депозитний вклад у сумі 15 000,00 дол. США та 5 000,00 євро, що підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів на депозит від 18 квітня 2014 року.

28 квітня 2014 року ОСОБА_1 внесла депозитний вклад у сумі 10 000,00 дол. США, що підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів на депозит від 28 квітня 2014 року.

Пунктом 1.1 договору передбачено нарахування та сплату банком відсотків за розміщення депозитного вкладу у гривні в розмірі 23 % річних.

Відповідно до пункту 2.2 договору нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у році з врахуванням фактичного залишку коштів на рахунку. При розрахунку процентів не враховуються день початку та день закінчення строку, на який залучається депозитний вклад.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що депозитний вклад залучається на строк з 20 лютого 2014 року по 20 лютого 2015 року включно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем на банківські вклади ОСОБА_3 в АТ «Укрсоцбанк» на суму 500 000,00 грн, 75 000,00 дол. США, 75 000,00 євро, які відкриті ОСОБА_3 на підставі договору банківського вкладу від 18 лютого 2014 року № 15/16/2.64.

Відповідно до пункту 1.1 договору № 15/16/2.64 ОСОБА_3 вніс депозитний вклад у сумі 500 000,00 грн, 75 000,00 дол. США, 75 000,00 євро, що також підтверджується довідкою начальника Кіцманського відділення АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2014 року № 32.

Пунктом 1.1 договору № 15/16/2.64 передбачено нарахування та сплату банком відсотків за розміщення депозитного вкладу у гривнях у розмірі 23 % річних, за розміщення депозитного вкладу у доларах США у розмірі 16,5 % річних та за розміщення депозитного вкладу у євро у розмірі 16,5 % річних.

Відповідно до пункту 2.2 договору № 15/16/2.64 нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у році з врахуванням фактичного залишку коштів на рахунку. При розрахунку процентів не враховуються день початку та день закінчення строку, на який залучається депозитний вклад.

Пунктом 1.2 договору № 15/16/2.64 встановлено, що депозитний вклад залучається на строк з 18 лютого 2014 року по 18 лютого 2015 року включно.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, у справі № 718/321/20 у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 недійсним відмовлено.

20 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася із заявами до банку про розірвання договорів банківських вкладів № 12 та №1 5/16/2.64.

На вказані заяви ПАТ «Укрсоцбанк» надано відповідь № 09.202-86/96-67 від 06 січня 2015 року, з якої вбачається, що вказані в заяві договори між банком та заявником не укладалися та не обліковуються.

Згідно висновку експертизи НДЕКЦ від 28 січня 2015 року № 98-К, проведеної в межах кримінального провадження, про те, що подані позивачем письмові договори банківського вкладу та розпорядження на отримання готівки підписані ОСОБА_4 .

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У частині першій статті 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У справі, що переглядається, позивач надала копію договору № 12 банківського вкладу «Інвестиційний», укладеного 12 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк», в особі начальника Кіцманського відділення АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , копії розпоряджень від 20 лютого 2014 року, 18 квітня 2014 року, 28 квітня 2014 року на внесення коштів на депозит ОСОБА_1 згідно договору № 12 від 29 квітня 2011 року (т.1 арк. спр. 10-13).

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що ці розпорядження за призначенням платежу не стосуються договору № 12 від 20 лютого 2014 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном (стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року).

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, так і тлумачення приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга вказаної статті).письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту…

…Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій…

…Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду викладала у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц».

Позивач правомірно сподівалася на належне оформлення договору № 12 банківського вкладу «Інвестиційний» з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі.

На підставі постанови від 12 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000622, проведена судово-почеркознавча експертиза. За обставинами справи: начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4, будучи службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа коштами фізичних осіб, які носили в банк для розміщення на депозитних рахунках, а саме заволоділа коштами, зокрема, ОСОБА_3 у розмірі 2 036 727,50 грн, ОСОБА_1 в розмірі 459 760,50 грн. Згідно висновку експерта від 28 січня 2015 року № 98-К підписи у наступних документах: договорі № 12 банківського вкладу «Інвестиційний» від 20 лютого 2014 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у графах «Від імені Банку», «Начальник відділення ОСОБА_4»; розпорядженні на внесення коштів на депозит, виданому на ім`я ОСОБА_1 від 20 лютого 2014 року у графі «Начальник Кіцманського відділення», навпроти прізвища « ОСОБА_7 »; розпорядженні на внесення коштів на депозит, виданому на ім`я ОСОБА_1 від 18 квітня 2014 року у графі «Начальник Кіцманського відділення», навпроти прізвища « ОСОБА_7 »; розпорядженні на внесення коштів на депозит, виданому на ім`я ОСОБА_1 від 28 квітня 2014 року у графі «Начальник Кіцманського відділення», навпроти прізвища « ОСОБА_7 » виконані ОСОБА_4 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх».

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив існування між сторонами договірних відносин, зокрема за договором банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року.

Отже, суд першої інстанції, встановивши факт укладення сторонами договору банківського вкладу «Інвестиційний» № 12 від 20 лютого 2014 року з внесенням позивачем грошових коштів на депозитний рахунок та відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо їх повернення, зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу № 12 від 20 лютого 2014 року у розмірі 122 873,97 грн, 25 000,00 дол. США та 5 000,00 євро, натомість апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення за договором банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналіз положень статті 1228 ЦК України дозволяє зробити висновок, що спадкодавець може розпорядитися правом на вклад двома способами: 1) склавши заповіт або 2) зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). За умови їх відсутності правонаступництво права на вклад відбувається внаслідок спадкування за законом.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримала спадщину, яка складається з права на вклади з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у Кіцманському відділенні АТ «Укрсоцбанк»: рахунок НОМЕР_1 , залишок коштів станом на 10 жовтня 2014 року 500 000,00 грн; рахунок НОМЕР_2 , залишок коштів станом на 10 жовтня 2014 року 75 000,00 євро; - рахунок НОМЕР_3 , залишок коштів станом на 10 жовтня 2014 року - 75 000,00 дол. США., що належали ОСОБА_3 на підставі довідки № 32, виданої Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк».

У частині четвертій статті 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, у справі № 718/321/20 у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 недійсним відмовлено.

Згідно пункту 10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно із законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину або дозволу нотаріуса на одержання спадкоємцем частини вкладу спадкодавця, або за рішенням суду.

Позивач надала розрахунок відсотків за розміщення депозиту згідно пункту 3.2.1. договору № 15/16/2.64 банківського вкладу «Інвестиційний», який відповідачем не спростований.

Отже, встановивши факт отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на вклади з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у Кіцманському відділенні АТ «Укрсоцбанк», та відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення банківських вкладів, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення грошових коштів та відсотків за договором банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року, натомість апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Керуючись статями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року скасувати, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук