Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2499/21 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/2499/21 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №3» Житомирської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Полісся», про визнання права на виключення квартири з числа службових

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконкому Житомирської міської ради (далі виконком ЖМР). Просила визнати за нею право на виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона зареєстрована та постійно проживає з сім`єю (чоловік, донька та двоє онучок) у квартирі АДРЕСА_2 . Квартира була надана як службова на підставі рішення виконкому Корольовської районної ради від 17 квітня 1991 року №183. Ця квартира є службовою квартирою Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №3» Житомирської міської ради та була їй надана рішенням виконавчого комітету Корольовської районної ради народних депутатів від 17 квітня 1991 року № 183. На підприємстві вона працювала малярем та комірником в період із 08 липня 1987 року по 19 травня 2003 року. 28 грудня 2012 року КП «ВЖРЕП №3» Житомирської міської ради звернулося до виконкому Житомирської міської ради з клопотанням про виключення квартири з числа службових. Однак, рішенням виконкому Житомирської міської ради від 20 березня 2013 року №113 КП «ВЖРЕП №3» відмовлено у виключенні квартири з числа службових жилих приміщень. 18 червня 2014 року КП «ВЖРЕП №3» повторно звернулося до виконкому Житомирської міської ради про виключення вказаної квартири з числа службових, але дане клопотання не було винесене на розгляд виконкому Житомирської міської ради (лист №25/ф-2734 від 01 липня 2014 року). Вважає, що відмова постійного діючого органу місцевого самоврядування у виключенні квартири, яку вона отримала у зв`язку із трудовою діяльністю, зі складу службових, є неправомірною, оскільки порушує її право та право членів її сім`ї на житло, не дає змоги реалізувати право на приватизацію.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01 липня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Полісся» (а.с.96-97).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу аргументує тим, що ст.125 ЖК України передбачено, що особа, яка пропрацювала на підприємстві, що надало їй службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселена зі службового житла. Вона проживає у спірній квартирі вже 30 років, пропрацювала в КП «ВЖРЕП №3» майже 16 років, а тому набула права на виключення квартири з числа службових жилих приміщень. Вона та члени її сім`ї не мають іншого житла та разом із ними проживають малолітні онуки. Вважає, що звернення КП «ВЖРЕП №3» із клопотанням про виключення даної квартири з числа службових, підтверджує той факт, що потреба у використанні спірної квартири, як службової, відпала. Посилається на те, що суд першої інстанції взяв до уваги лише заперечення на позовну заяву представника відповідача, а документи, які були приєднані до позовної заяви, відхилив.

У відзиві на апеляційну скаргу виконком Житомирської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що у переліку категорій працівників, яким може бути надано службове жиле приміщення відсутня така категорії працівників, як маляр, а тому відсутні підстави виключення спірної квартири з числа службових.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. Виконком Житомирської міської ради направив клопотання про розгляд справи без участі його представника. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.118 ЖК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Корольовської районної Ради народних депутатів від 17 квітня 1991 року №183 трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , включена до числа службових (а.с.12).

Службові жилі приміщення надаються включеним до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, що затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37.

Чинне на той час законодавство передбачало, зокрема, надання службового жилого приміщення за рішенням адміністрації підприємства та на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконком відповідної ради видавав громадянинові спеціальний ордер, який був єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

У 1991 році ОСОБА_1 , як двірнику житлово-експлуатаційної організації, на сім`ю із чотирьох осіб (неї, чоловіка, доньку та сина) надана трикімнатна квартира АДРЕСА_4 , яка має статус службової, що підтверджується ксерокопією додатку №1 до рішення Корольовського виконкому від 17 квітня 1991 року №183 (а.с.13).

Листом від 28 грудня 2012 року №1123 Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №3» Житомирської міської ради звернулося до міського голови м.Житомира з клопотанням про виведення з числа службових квартиру АДРЕСА_1 , у якій проживає їх колишня працівниця ОСОБА_1 , на тій підставі, що ОСОБА_1 працювала в КВЖРЕП №3 із 08 липня 1987 року по 06 листопада 1997 року на посаді маляра, а у подальшому по 19 травня 2003 року - на посаді комірника та 19 травня 2003 року звільнилася за власним бажанням (а.с.17).

Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Звернення розглянуто на засіданні міськвиконкому та пунктом третім рішення виконкому Житомирської міської ради від 20 березня 2013 року №113 «Про виключення з числа службових приміщень» КП «ВЖРЕП №3» у виключенні трикімнатної квартири АДРЕСА_4 з числа службових жилих приміщень, яка була надана ОСОБА_1 , як двірнику підприємства, відмовлено. Відповідно до запису в трудовій книжці від 07 серпня 1979 року, ОСОБА_1 на момент прийняття рішення працювала маляром 4 розряду в ЖРЕП-3. Підстава: надання не за Переліком категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37, тобто надано безпідставно службове жиле приміщення та з порушенням житлового законодавства (а.с.91).

Дійсно, до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, який затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37, внесено посаду «двірника» житлово-експлуатаційної організації. Посади «маляра» та «комірника» житлово-експлуатаційної організації до вищевказаного Переліку не включені.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до виконкому Житомирської міської ради про визнання пункту третього рішення виконкому Житомирської міської ради від 20 березня 2013 року №113 протиправним і його скасування та зобов`язання виконком відповідної ради виключити спірну квартиру з числа службових (а.с.19). Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2015 року, яка ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року залишена без змін, ОСОБА_1 у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2017 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а провадження в адміністративній справі закрито. Закриваючи провадження в адміністративній справі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходила із того, що суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник із житлових відносин. Позивачу роз`яснено, що даний спір може бути вирішений в порядку цивільного судочинства (а.с.23-24).

У матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 із позовом щодо оскарження пункту третього рішення виконкому Житомирської міської ради від 20 березня 2013 року №113 у порядку цивільного судочинства.

18 червня 2014 року КП «ВЖРЕП-3» повторно звернулося до в.о. міського голови м. Житомира з клопотанням про виведення з числа службових квартиру АДРЕСА_1 , де проживає їх колишня працівниця ОСОБА_1 , яка працювала на підприємстві з 08 липня 1987 року по 19 травня 2003 року (лист від 18 червня 2014 року №327, а.с.16).

На повторне звернення виконком Житомирської міської ради листом від 15 серпня 2014 року №19/6091 надав відповідь, що питання виключення квартири по АДРЕСА_5 з числа службових 12 серпня 2014 року розглянуте на засіданні громадської комісії з житлових питань при міськвиконкомі та не погоджено розгляд питання на засідання виконкому, оскільки згідно з Законом України «Про звернення громадян» повторні звернення не розглядаються, якщо перше вирішено по суті. При цьому наголошено, що рішенням виконкому від 20 березня 2013 року №113 відмовлено у виключенні трикімнатної квартири АДРЕСА_4 з числа службових жилих приміщень, яка була надана ОСОБА_1 , як двірнику підприємства. Відповідно до запису в трудовій книжці, на момент надання службової квартири ОСОБА_1 працювала маляром в ЖРЕП-3. Підстава: надання службової квартири не за Переліком категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37, тобто надано безпідставно службове жиле приміщення та з порушенням житлового законодавства (а.с.18).

Отже, КП «ВЖРЕП №3» двічі зверталося до виконкому Житомирської міської ради з клопотанням про виключення спірної квартири з числа службових у порядку, передбаченому п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР. У цих клопотаннях підприємство не посилалося, як на підставу виключення спірної квартири з числа службових на те, що відпала потреба у її використанні як службової. Натомість підприємство в обох зверненнях посилалося, як на підставу виключення, лише на те, що ОСОБА_1 із 08 липня 1987 року по 19 травня 2003 року працювала на підприємстві та звільнилася за власним бажанням. Чинним рішенням виконкому Житомирської міської ради від 20 березня 2013 року №113 у виключенні спірної квартири з числа службових відмовлено.

Самі по собі обставини проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі тридцять років та припинення трудових відносин з підприємством, тобто звільнення за власним бажання, коли не доведено належними та допустимими доказами факту відсутності у підприємства потреби у використанні квартири як службової, не є достатніми підставами для виключення спірної кватири з числа службових. Довготривала робота позивача на підприємстві (майже 16 років), термін якої перевищив десять років, не є підставою для виключення квартири, у якій проживає позивач із сім`єю, із числа службових, а лише є запобіжником того, що вона не може бути наразі виселена без надання іншого жилого приміщення, що передбачено положеннями ст.125 ЖК України.

У матеріалах справи відсутні докази про звернення до ОСОБА_1 із позовом про виселення. Наразі статус квартири, як службової, перешкоджає позивачу у її приватизації, оскільки квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, приватизації не підлягають. Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 не посилалася на будь-які обставини, які б свідчили, що спірна квартира була віднесена до службових з порушенням порядку. Позивач отримала службову квартиру всупереч положень чинного законодавства, оскільки ніколи не працювала двірником житлово-комунальної організації, а тому права на отримання службової квартири не мала. Разом із тим, отримавши службову квартиру, ОСОБА_1 уклала особливий договір найму зазначеного приміщення. Відтак, права позивача, у тому числі на проживання у квартирі, приватизацію житла тощо, не порушені.

Посилання в апеляційній скарзі також на те, що самі звернення КП «ВЖРЕП №3» із клопотаннями про виключення даної квартири з числа службових підтверджують той факт, що потреба у використанні квартири як службової відпала, спростовуються змістом листів, оскільки КП «ВЖРЕП №3» у листах до виконкому відповідної ради про виведення квартири з числа службових не зазначало, що потреба у використанні вказаної квартири, як службової, відпала. У листах йдеться лише про те, що у квартирі проживає колишня працівник ОСОБА_1 та зазначений періоди її роботи на підприємстві, а тому доводи апеляційної скарги із цього приводу є домислами, а рішення суду на припущеннях ґрунтуватися не може.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції у відповідності до норм ст.89 ЦПК України, а тому ці доводи апеляційної скарги не потребують додаткового правового обґрунтування. Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії»).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: