ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/3773/21 Номер провадження 22-ц/814/2969/22Головуючий у 1-й інстанції Марченко В.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Дорош А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 06.09.2014 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір позики, відповідно до якого взяла в борг 20 000 доларів США, що на час подання позову еквівалентно сумі 546 800 грн. Повернути борг ОСОБА_3 повинна була не пізніше 06.09.2018 року.

10.04.2016 року між первісним кредитором ОСОБА_4 , від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за договором позики (цесія) від 06.09.2014 року на суму 20 000 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, правонаступником померлої є син ОСОБА_2 ..

Кредитором було напралено до нотаріальної контори претензію-повідомлення про порушення основного зобов`язання та вимога про усунення перешкод. Проте на час звернення до суду борг повернутий не був.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 546800,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог та дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено що ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 та не доведено факту прийняття ним спадщини.

До суду апеляційної інстанції відповідач та його представник подали заяви про те, що вони не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відмову у задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики б/н від 06.09.2014 року, згідно умов якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 у власність суму в розмірі 20 000 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06.09.2018 року.

Відповідно до копії договору відступлення прав вимоги (цесії) від 10 квітня 2016 року ОСОБА_4 , від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 право вимоги за договором позики від 06.09.2014 року, на суму 20 000 доларів США, зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06 вересня 2018 року, в обсягах і на умовах, установлених договором.

Згідно копії актового запису про смерть № 10781 від 26.07.2017 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що в період договору позики ОСОБА_3 не дотрималася зобов`язань щодо повернення заборгованості, внаслідок чого на час її смерті в неї перед позивачем виникла заборгованість.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд дійшов висновку про те, що позивачем належним чином не доведено, що відповідач є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , прийняв спадщину після смерті матері, а також складу та вартості майна, що входило до складу спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Предметом позову у цій справі є вимога позикодавця до спадкоємця боржника про стягнення заборгованості за договором позики.

Згідно з положеннями статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю особи боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 699/629/16-ц та від 21 серпня 2019 року у цивільній справі № 320/6489/16-ц.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначено справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину, зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України.

Отже, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

Зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, а отже умови договору позики щодо строків повернення боргу чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, прийняття спадщини залежить не від місця реєстрації, а від місця постійного проживання. За відсутності доказів місця постійного проживання ОСОБА_2 твердження позивача про проживання на час смерті відповідача разом з матір`ю є припущеннями, які, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не можуть бути покладені в основу доказування.

Місцевий суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем складу та вартості спадкового майна боржника, з огляду на наступне.

Так, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у спадкодавця ОСОБА_3 саме на час смерті майна та про одержане ОСОБА_2 у спадщину майно, його перелік та вартість, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам, позивач не надав місцевому та апеляційному суду будь-яких доказів на підтвердження вартості майна, одержанного ОСОБА_2 в спадщину, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів права власності ОСОБА_3 саме на момент смерті на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , та з огляду на договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для забезпечення виконання договору позики від 06.09.2014 року на суму 56 000 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, збирання судом доказів суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

А.І. Дорош