Справа № 306/967/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В.,Кожух О.А.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2021 року, головуючий суддя Уліганинець П.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 , Керецьківська сільська рада про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з зазначеним позовом, посилаючись на те, що внаслідок недотримання відповідачами правил добросусідства, вона позбавлена можливості закінчити будівельні роботи з облаштування тильної стіни свого житлового будинку суміжної з подвір`ям відповідачів. Зазначає, що останні, з метою заподіяння їй якомога більшої шкоди, розмістили будівельні матеріали впритул до стіни її будинку та встановили металеві щити перед вікнами, що приводить до затемнення приміщень та сприяє руйнації житла.

Протягом судового розгляду, частково змінила позовні вимоги та просила суд встановити безоплатний строковий земельний сервітут на період протягом одного року з дня набрання рішення у даній справі законної сили через земельну ділянку відповідачів шириною 1 м., починаючи від суміжної межі між дворогосподарствами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 довжиною 32,5 м. для розміщення будівельних риштувань, проведення утеплення та оздоблення тильної стіни будинку АДРЕСА_1 , улаштування шаблону, водостічних труб та снігозатримувачів. Зобов`язати відповідачів демонтувати огорожу, встановлену ними по межі суміжних земельних ділянок; прибрати на відстань 2 метрів від суміжної межі будівельні матеріали та зрізати (перенести) належні відповідачам дерева, які ростуть на відстані ближче 5 метрів від стіни її житлового будинку; не чинити перешкоди у: - влаштуванні будівельних риштувань; - у проведенні топографо-геодезичних вимірів для виготовлення кадастрової справи; - у встановленні огорожі по межі суміжних ділянок. Також просила суд стягнути понесені нею судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2021 року позовні вимоги задовольнити частково.

Встановлено безоплатний строковий земельний сервітут на період протягом одного року з дня набрання рішення у даній справі законної сили через земельну ділянку відповідачів шириною 1 м., починаючи від суміжної межі між дворогосподарствами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 довжиною 32,5 м. для розміщення будівельних риштувань, проведення утеплення та оздоблення тильної стіни будинку АДРЕСА_1 , улаштування шаблону, водостічних труб та снігозатримувачів.

Зобов`язано відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , мешканців АДРЕСА_2 прибрати будівельні матеріали на відстань 1 метра від суміжної межі з земельною ділянкою позивача.

Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяви про відкладення не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту (частина перша, друга статті 404 ЦК України).

Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок.

Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що: правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктивний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження № 61-14776св18).

Як вбачається з наданих до апеляційної скарги додатків, - ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке видано державним нотаріусом О. О. Дядюша від 09 липня 2020 року.

Позивачем не надано доказів про те, що вона безпосередньо звертався до відповідача з пропозицією про укладення договору сервітуту, а останній отримавши пропозицію, відмовився від укладення договору сервітуту в добровільному порядку.

Позивач ОСОБА_2 не надала належних доказів того, що у відповідності до вимог частини третьої статті 402 ЦК України вона вчинила всі необхідні дії стосовно досудового врегулювання відносин укладенням договору сервітуту, зокрема зверталася належним чином до ОСОБА_1 з відповідною пропозицією про укладення сервітуту з наданням відповідного пакету документів.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що нормальне використання позивачем ОСОБА_2 своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та не доведено, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. (справа «Серявін та інші проти України», ( CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE ), рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову у вказаній частині.

Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2021 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 , Керецьківська сільська рада про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 7 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді