ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3730/22 Справа № 215/7400/21 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа 215/7400/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року, яке постановлене суддею Коноваленком М.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, який помер від професійного захворювання.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначала, що з липня 2006 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 10.09.2019 року вони офіційно уклали шлюб, і до самої смерті її чоловіка вони проживали разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного та мали спільний бюджет.

Позивачка отримує пенсію, станом на вересень 2019 року її пенсія складала 2360 грн. 40 коп. на місяць. Пенсія ОСОБА_2 на цей самий час складала 7383 грн. 77 коп. Крім того, його щомісячна страхова виплата від відділення Фонду внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання складала від 1599 грн. 96 коп. до 2048 грн. 86 коп. Фактично позивачка перебувала на його утриманні, адже вона одержувала від чоловіка допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Забезпечення сім`ї продуктами харчування, ліками, сплата комунальних платежів та вирішення всіх інших побутових питань було за кошти чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а тому втрата чоловіка була не лише втратою близької людини, а ще й втратою годувальника, який навіть будучи на пенсії мав значний дохід і утримував її матеріально. На момент смерті її чоловіка - ОСОБА_2 вона перебувала на його утриманні, оскільки основним та постійним джерелом засобів її існування був дохід чоловіка - його пенсія та щомісячні страхові виплати.

Просила суд встановити факт перебування на утриманні чоловіка.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі відокремленого підрозділу - Криворізького відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні - задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи.

Наполягає, що ОСОБА_1 на момент виникнення права на отримання страхових виплат не була особою, яка одержувала не менше, як п`ять років матеріальної допомоги від потерпілого, яка була для неї єдиним і основним джерелом для існування.

Вважає, що позивачкою не було надано належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів перебування на утриманні у її чоловіка і що ця матеріальна допомога для неї була єдиним і основним джерелом до існування.

Вважає, що факт ведення спільного господарства з 2006 року не підтверджено жодним документом.

Стверджує, що особою, яка потребує утримання, є непрацездатна особа, що має дохід менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, отже суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував, що на момент смерті чоловіка отримувана позивачкою пенсія забезпечувала їй встановлений законом прожитковий мінімум.

Посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року У справі № 212/5707/17.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 10.09.2019 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.8).

З 23.09.2006 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32), а з 29.07.2006 року разом з нею проживав чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

В період з 15.07.1985 року по 28.04.2017 року ОСОБА_2 працював в шкідливих умовах праці на шахтах «Більшовик», «Октябрьська» РУ ім..Комінтерну, ШУ «Октябрьське» ВО Кривбасруда та ВАТ «КЗРК» на підземних дільницях.

У зв`язку з чим, за життя, чоловіку позивачки, відповідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.04.2008 року, Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини було встановлено професійне захворювання з основним діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої - ст. (пиловий бронхіт першої-ст., емфізема легень першої-ст.) ЛН першого-другого ст., яке виникло у зв`язку з виконанням робіт впродовж 21 року 01 місяца в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК (а.с.9-12).

Згідно довідки МСЕК № 025265 серія ДНА-02 від 04.06.2008 року ОСОБА_2 встановлено 20 % професійної втрати працездатності безстроково (а.с.36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.15).

Довідкою серія АА №0000302 від 24.03.2020 року Обласним клінічним центром МСЕК N 2 Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської області встановлено причинний зв`язок смерті чоловіка позивачки - ОСОБА_2 з професійним захворюванням (а.с.16).

Згідно рецензії на патологоанатомічне заключення від 26.12.2019 року №01-220/15, основним захворюванням ОСОБА_2 є центральний рак лівої легені, який розвинувся на фоні ХОЗЛ (хронічний бронхіт, емфізема легень) (а.с.34).

За життя ОСОБА_2 перебував на обліку в Криворізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, як потерпілий на виробництві внаслідок нещасного випадку та професійного захворювання і отримував відповідні страхові виплати до його смерті на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності склала 38820,00грн., що підтверджується копією постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №0407/20779/20779/2 від 22.07.2008 (а.с.36).

Розмір пенсії ОСОБА_2 , згідно довідки О/Р70, складав 7383,77 грн. (а.с.54).

Відповідно довідки від 21.01.2022 роки №07/21, щомісячна страхова виплата від відділення Фонду внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання ОСОБА_2 , станом на серпень 2019 року складала 2048,86 грн. (а.с.57).

Як вбачається з Довідки про розмір пенсії ОСОБА_1 , за період життя з ОСОБА_2 він змінювався, та, станом на вересень 2019 року, складав 2360 грн. 40 коп. (а.с.33).

Листом від 02.07.2020 року №20.1-16/4335 Управління повідомило позивачку про неможливість призначення на її користь відповідних щомісячних страхових виплат, так як нею до заяви не було додано документів, якими підтверджується факт перебування на утриманні померлого чоловіка (а.с.17-18).

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі відокремленого підрозділу - Криворізького відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені судом письмові докази, з урахуванням пояснень представника позивачки, в їх сукупності, надали суду підстави для висновку про те, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_2 , постійно мешкаючи разом з ним. Допомога, яка надавалась позивачці ОСОБА_1 була для неї хоч і не єдиним, однак постійним і основним джерелом засобів до існування. Будь-яких даних, які б спростовували факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, як з такими, що відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З системного аналізу норм цивільного законодавства та зважаючи на роз`яснення, викладенні у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,ОСОБА_1 ,1954 року народження, на момент смерті ОСОБА_2 виповнилось 65 років і вона перебуває на пенсійному обліку, розмір її пенсії за віком, на час смерті чоловіка складав 2360,40 грн. (вересень 2019 року), тоді як дохід її чоловіка складався з пенсії за віком - 7383,77 грн. та суми страхових виплат - 2048,86 грн., тобто доходи чоловіка позивачки становили значну частину сімейного бюджету та основним постійним доходом для позивачки були кошти, які отримував чоловік.

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20), підстави для відступу від якого відсутні.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачкою не було надано належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів перебування на утриманні у її чоловіка і що ця матеріальна допомога для неї була єдиним і основним джерелом до існування.

Встановивши, що допомога, яка надавалася ОСОБА_1 померлим чоловіком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 отримує пенсію, яка забезпечує її прожитковий мінімум встановлений законом, колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що сам по собі факт отримання позивачкою пенсії, яка забезпечувала її прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення спору.

Посилання в апеляційні скарзі на неврахування судом першої інстанції правової позиції викладену у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 212/5707/17, колегія суддів не бере до уваги, оскільки фактичні обставини справи та правове обґрунтування судових рішень у цих справ не є тотожними. У кожній конкретній справі зазначеної категорії встановленню підлягає факт, чи була допомога особи, яка надавала утримання, основним і постійним джерелом засобів до існування, що беззаперечно встановлено судом у цій справі.

Фактично всі доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: