Справа № 462/771/22 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1381/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Матяш С.І.,

з участю представника позивача адвоката Шегинського Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «ПроКредит Банк», підписану адвокатом Грішиною Наталією Олександрівною, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року (повний текст складено 12 травня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ПроКредит Банк», Львівської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», третя особа: ОСОБА_2 про визнання припиненим договору застави рухомого майна та виключення запису про обтяження,

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати припиненим договір застави рухомого майна серія та номер №FIL.124660-ДЗ1 від 07 червня 2013 року; та

- зобов`язати Львівську регіональну філію Державного підприємства «Національні інформаційні системи» внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна дані про припинення обтяження транспортного засобу Nissan Juke VIN-код НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_2 у 2014 році придбав автомобіль Nissan Juke, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 30 липня 2014 року серія НОМЕР_2 від 30 липня 2014 року. З моменту реєстрації права власності на транспортний засіб він відкрито володів ним та використовував його у своєму повсякденному житті. У 2019 році позивач із Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 62823573 від 31 жовтня 2019 року довідався про те, що належний йому на праві власності транспортний засіб Nissan Juke VIN-код НОМЕР_1 обтяжений Договором застави рухомого майна № FIL.124660-ДЗ1 від 07 червня 2013 року. Позивач стверджує, що є добросовісним набувачем вказаного транспортного засобу, оскільки станом на момент його придбання продавець вказаного транспортного засобу позивача про наявність будь-яких обтяжень не повідомляла. Про наявність будь-яких обтяжень та заборон позивачу нічого не було відомо та такі згідно відомостей ВРЕР ДАІ були відсутні. Окрім цього стверджує, що застава вказаного транспортного засобу припинилася у зв`язку із закінченням строку ліміту кредитування у 2018 році та спливом строку позовної давності звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано припиненим Договір застави рухомого майна № FIL.124660-ДЗ1 від 07 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк».

Провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Львівської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна дані про припинення обтяження транспортного засобу Nissan Juke VIN-код НОМЕР_1 » - закрито.

Рішення суду першої інстанції оскаржило акціонерне товариство «ПроКредит Банк», подавши апеляційну скаргу, підписану адвокатом Грішиною Наталією Олександрівною.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції проігноровано факт про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу між позивачем та третьою особою було чинним та діяло зареєстроване у встановленому законом порядку обтяження цього майна, у виді заборони відчуження його без згоди заставодержателя. Кредитні зобов`язання третьої особи на цей момент перед банком не були виконані, як і не виконане судове рішення про стягнення з третьої особи на користь банку заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 03 листопада 2021 року у справі № 759/15009/20, яке набрало законної сили відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ПроКредит Банк» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на заставний автомобіль. Цим рішення встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 транспортний засіб Nissan Juke перебував в заставі АТ «ПроКредит Банк». Відтак, висновок суду першої інстанції у справі, що переглядається про те, що позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу, суперечить згаданому вище преюдиційному судовому рішенню. Не відповідають дійсності доводи позовної заяви про те, що банк не вживає заходів щодо звернення стягнення на даний транспортний засіб, адже ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17 березня 2022 року відкрито провадження у справі № 464/903/22 за позовом банку про звернення стягнення на предмет застави. Отже, застава транспортного засобу не припинилась.

В липні 2022 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, підписаний адвокатом Шегинським Романом Андрійовичем, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивний законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що в апеляційному порядку оскаржується рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог про визнання припиненим договору застави рухомого майна. Рішення суду в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про зобов`язання внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна дані про припинення обтяження транспортного засобу, учасниками справи в апеляційному порядку не оскаржується, тому в цій частині його перегляд, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Аналогічні за змістом положення містяться в Законі України «Про заставу».

Припинення права застави врегульовано положеннями статті 593 ЦК України та статті 28 Закону України «Про заставу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зазначено, що «визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Так, відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння). Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії)».

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм матеріального права викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20).

Вказані висновки є релевантним і у відносинах застави рухомого майна, адже така, поряд з іпотекою та порукою є одним із способів забезпечення виконання зобов`язання.

У справі, що переглядається, позивач обрав спосіб захисту порушеного права шляхом визнання припиненим договору.

Однак, з огляду на наведені висновки, які невраховано судом першої інстанції, обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та неефективним, що має своїм наслідком відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

При цьому, колегія суддів враховує, що права позивача, який на його думку є добросовісним набувачем транспортного засобу, можуть бути захищені в ефективний спосіб у справі ініційованій банком про звернення стягнення на це майно, власником якого та відповідачем в такій справі, є позивач у справі, що переглядається.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині слід скасувати, та ухвали в цій частині нове про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання припиненим договору застави. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на те, що оскаржуване рішення скасовано частково, з ухваленням в скасованій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання припиненим договору, з позивача на користь особи, що подала апеляційну скаргу слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1 488 грн 60 коп.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «ПроКредит Банк», підписану адвокатом Грішиною Наталією Олександрівною, задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року в частині вирішення позовної вимоги про визнання припиненим договору застави рухомого майна скасувати, ухвали в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 1 488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич