КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 357/10369/21

номер провадження 22-ц/824/8447/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2022 року /суддя Бебешко М.М./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , страхової компанії «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Коннова Н.І. до ОСОБА_3 та Страхової компанії «Еталон», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Просив суд: 1) стягнути із Страхової компанії «Еталон» шкоду заподіяну майну потерпілого ОСОБА_1 у розмірі 50 000 грн.; 2) стягнути з відповідача ОСОБА_3 шкоду заподіяну майну у розмірі 244 240 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_3 витрати на експлуатацію транспортного засобу до стоянки та плати за послуги стоянки в розмірі 50 736 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 139-150/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції в оскарженому рішенні зазначив, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, водночас відмовив у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, не розглянувши при цьому заяву позивача про його поновлення. Вказувала, що СК «Еталон» не зазначало про застосування строку позовної давності, як описано в оскаржуваному рішенні. У відзиві СК «Еталон» зазначено, що дтп сталося 19.04.2014 р., позивач подав заяву до СК «Еталон» 01.07.2020 р., пропустивши річний строк для звернення до СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування. Отже, сума страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. підлягала до стягнення. Вказувала і на те, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався на строки позовної давності, про які заявляв лише відповідач ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що позов у кримінальному провадженні поданий 3 травня 2017 р., тобто через три роки після вчинення дтп. При цьому суд не дав оцінку тому, що справа в судах розглядалась неодноразово. У справі винесено вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 05.12.2016 р., в якому вирішувалась доля цивільного позову ОСОБА_1 , судом не витребувано дану кримінальну справу для огляду. Тому, подача цивільного позову по даному факту 03.05.2017 р., а саме через три роки після вчинення дтп не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про матеріальну шкоду в вигляді витрат на евакуацію ТЗ до стоянки та плату за послуги стоянки, позивач дізнався коли особисто поніс витрати, які підтверджуються актом надання послуг від 25 червня 2020 р. та товарним чеком про сплату коштів в сумі 50 736 грн. Вказана вимога не є похідною вимогою від основної, а тому підлягала задоволенню.

Представник СК «Еталон» Панченко Ю.Ю. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що заява про поновлення строку позовної давності розглядалась судом, представник апелянта вводить суд в оману, в мотивувальній частині рішення судом надано оцінку. Судом першої інстанції вірно встановлено, що строк позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 як до страхової компанії «Еталон» так і до ОСОБА_4 , було пропущено вже на час звернення з цивільним позовом в межах кримінального провадження. Наголошувала, що відповідачі в своїх запереченнях на позовну заяву заявили про сплив позовної давності з вимогами до них. Представник відповідача - СК «Еталон» в судовому засіданні 07 червня 2022 року просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. Тобто, заяви про застосування строків позовної давності заявлені обома відповідачами. Вказувала і на те, що Білоцерківський міськрайонний суд витребовував кримінальну справу та остання оглядалась, досліджувалась в судовому засіданні. Відповідно до рішення суду першої інстанції, в судовому засідання судом оглянуто матеріали кримінального провадження № 000026 відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України (судова справа № 357/4580/17 в 5-ти томах. Окремо зауважувала, що дорожньо-транспортна пригода сталася 19.04.2014 року. Відтак з моменту дтп пройшло більше 6 років. Цивільний позов в кримінальному провадженні з вимогами до ПрАТ «СК» «Еталон» не заявлявся взагалі, заява від позивача про виплату страхового відшкодування була подана 01.07.2020 року.

ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення ухвали про відкриття провадження у справі, з відзивом на апеляційну скаргу не звертався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позову в частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на евакуацію з ОСОБА_3 , на підставі наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 належить транспортний засіб марки «Mersedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

19 квітня 2014 року о 22 год. 30 хв. на 0 км+800 м автодороги Кременець-Біла Церква-Ржищів, поблизу м. Біла Церква Київської області, старший інспектор відділу інспекції з особового складу Управління кадрового забезпечення ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kango», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись в попутному напрямку з автомобілем «Mersedes Benz Sprinter 313 CDI», в напрямку, в суміжній смузі, праворуч від останнього, порушуючи правила дорожнього руху допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним транспортного засобу з передньою правою частиною автомобіля марки «Mersedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в лівій смузі в напрямку м. Біла Церква.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_1 зазнав пошкоджень.

Відділенням ДАІ з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району 29.04.2019 року складено довідку про дорожньо-транспортну пригоду № 9376854, згідно з якою 19.04.2019 року о 22 годині 30 хвилин на дорозі Р-32-01 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mersedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Renault kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Також відділенням ДАІ видано довідку про наявність механічних пошкоджень автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вказаним вироком цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 30 000 грн. В частині стягнення матеріальних збитків відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_3 в частині рішення про цивільний позов ОСОБА_1 скасовано для розгляду в цивільному судочинстві.

Також встановлено, що згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу № 1308/3 від 26 грудня 2016 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу КТЗ «Mersedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 12.12.2016 становить 294 240 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на підставі полісу № АС/3779244, відповідно до якого страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн.

25 червня 2020 року ФОП ОСОБА_7 за участю ОСОБА_1 складено акт надання послуг № ОУ-20-121, згідно з яким ФОП ОСОБА_7 надано послуги по зберіганню транспортного засобу «Mersedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 на території майданчику тимчасового зберігання м. біла Церква на суму 45 736,00 грн. та по евакуації вказаного транспортного засобу на суму 5 000,00 грн. Загальна вартість робіт склала 50 736,00 грн.

01 липня 2020 року ОСОБА_1 подано до заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» .

Розглянувши заяву про виплату страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ОСОБА_1 подано заяву про страхове відшкодування з порушенням строків. Позивачу було надіслано лист про прийняте рішення вих.04-01-18204 від 07.08.2020.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції знайшов його обґрунтованим, водночас керувався положеннями статей 256, 257 ЦК України про те, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судом першої інстанції вказано на те, що сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), судом першої інстанції враховано практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (14-95цс20), яка дійшла висновку, що «при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції розглядав вимоги позову, зокрема і щодо стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії, незважаючи на пропуск річного строку звернення до компанії, в межах трьохрічного строку, даючи оцінку поважності підстав, вказаних к лопотанні про його поновлення.

Судом першої інстанції зазначено про те, що загальна позовна давність, відповдіно до статті 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною першою статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позивач звертаючись до суду з заявою про поновлення процесуального строку звернення до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» зазначав, що пропустив строк позовної давності звернення до суду з незалежних від нього причин. Так, перебування цивільного позову у кримінальному провадженні, який неодноразово розглядався судами та повернення його автомобіля марки «Renault Kango», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував на території майданчику тимчасового тримання Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області лише 25 червня 2020 року спричинило пропущення процесуальних строків.

Разом з цим, судом першої інстанції вказано, що з ухвали Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, яка набрала законної сили, вбачається, що з цивільним позовом ОСОБА_1 звернувся 03 травня 2017 р., тобто більше ніж через 3 роки після ДТП.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновків, що строк позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 як до страхової компанії «Еталон» так і до ОСОБА_3 , було пропущено вже на час звернення з цивільним позовом в межах кримінального провадження, тому твердження позивача, що останній пропустив строк позовної давності звернення до суду з незалежних від нього причин, не знайшли свого підтвердження, а строк не може бути поновленим.

Позовна заява ОСОБА_1 про вирішення цивільного позову в межах кримінального судочинства надійшла до суду 03 вересня 2021 року. Іншої позовної заяви останнього, матеріли даної цивільної справи та оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст. 286 КК України, не містять.

Враховуючи те, що судом першої інстанції прийнято рішення про застосування позовної давності до основних вимог позивача щодо стягнення майнової шкоди (до СК «Еталон» на суму 50 000,00 грн. та до ОСОБА_3 на суму 244 240 грн.), суд вважав, що згідно статті 266 ЦК України, позовна давність сплила і до додаткової вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 про стягнення витрат на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плати за послуги стоянки в розмірі 50 736 грн.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, апеляційний суд наголошує на тому, що при зверненні з вимогою до страхової компанії, перебіг позовної давності для такої вимоги починається з моменту, коли страхова компанія порушила свій обов`язок за договором.

01.07.2020 року ОСОБА_1 подано заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК» «Еталон», однак, з моменту дтп пройшло більше шести років. Цивільний позов в кримінальному провадженні з вимогами до ПрАТ «СК» «Еталон» не заявлявся.

Розглянувши заяву про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК» «Еталон» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, позивачу надіслано лист про прийняте рішення вих. № 04-01-18204 від 07.08.2020 року.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961 IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

01.07.2020 року ОСОБА_1 подано заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК» «Еталон», з пропуском річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а отже ПрАТ «СК» «Еталон» правомірно відмовлено у виплаті, що було предметом розгляду в суді.

Враховуючи вищевикладене, позивач пропустив річний строк для звернення до ПрАТ «СК» «Еталон» з заявою про виплату страхового відшкодування. Тому ПрАТ «СК» «Еталон» мала всі правові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування і така відмова є законною, а отже апеляційний суд відмовляє у вимогах по суті спору а не у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відмовляючи у вимогах відносно ОСОБА_3 , суд першої інстанції посилався на те, що з ухвали Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, яка набрала законної сили, вбачається, що з цивільним позовом ОСОБА_1 звернувся 03 травня 2017 р., тобто більше ніж через 3 роки після ДТП.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновків, що строк позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 як до страхової компанії «Еталон» так і до ОСОБА_3 , було пропущено вже на час звернення з цивільним позовом в межах кримінального провадження, тому твердження позивача, що останній пропустив строк позовної давності звернення до суду з незалежних від нього причин, не знайшли свого підтвердження, а строк не може бути поновленим.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд також не погоджується з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вперше обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду 26.11.2014 р.

Вироком Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 05.12.2016 р. ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Крім того вказаним вироком стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 463040 грн., та моральної шкоди 10000 грн.

Вказаний вирок наявний у матеріалах справи. /а.с. 109-110/

06 березня 2017 року апеляційним судом Київської області вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

10 квітня 2017 року Білоцерківським міськрайонний судом Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000126 від 20.04.2014 року, повернуто прокурору Київської області у зв`язку з його невідповідністю вимогам чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Всі процесуальні рішення по кримінальному провадженню містяться в ЄДРСР.

Вдруге обвинувальний акт до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, надійшов відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України 27.04.2017 р.

20 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ухвалила вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_3 в частині рішення про цивільний позов ОСОБА_1 скасувати для розгляду в порядку цивільного судочинства.

31 травня 2021 року Верховним Судом відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника Скрипки Ірини Михайлівни на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_3 .

03 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Верховний Суд вказав, що аналіз змісту ч.ч. 1, 4 та 7 ст. 128 КПК України, ч. 2 ст. 265 ЦК України дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди збігається з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

Відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме - з моменту повідомлення особі про підозру (ст. 276 КПК України).

Однак у цій справі спір стосувався деліктних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно було встановити вину, яка є однією з обов`язкових підстав цивільно-правової відповідальності, на відміну, наприклад, від відшкодування шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді, чи за незаконне засудження, де вина не є обов`язком доведення для позивача.

З огляду на те, що перебіг позовної давності для позивача розпочався із з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що цивільний позов було направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства після визнання відповідачем винним у кримінальному провадженні, строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди не пропущено, тому висновок суду першої інстанції про пропуск позовної давності є хибним, з урахуванням також і обставин пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, які судом першої інстанції невірно встановлені.

Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 січня 2020 р. у справі № 369/1850/18.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на підставі полісу № АС/3779244, відповідно до якого страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн.

Апеляційний суд відмовляє у стягненні 50 000 грн. з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» з викладений вище підстав.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу № 1308/3 від 26 грудня 2016 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу КТЗ «Mersedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 12.12.2016 становить 294 240 грн.

Отже, для покриття витрат позивача пов`язаних із дорожньо-транспортною пригодою із відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і виплатою, яку мала б здійснити страхова - у розмірі 294 976, 00 грн. /а.с. 31/, що складається із матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу у розмірі 244 240,00 грн. та витрат на експлуатацію транспортного засобу до стоянки та плати за послуги стоянки у розмірі 50 736,00 грн. /а.с. 9/

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в порядку п. 6 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави, а саме

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , страхової компанії «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 294 976, 00 /двісті дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот сімдесят шість/ гривень .

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2 949, 80 /дві тисячі дев`ятсот сорок дев`ять гривень вісімдесят копійок/ грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 4 424, 70 /чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні сімдесят копійок/ грн.

Дані сторін: позивач ОСОБА_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 . Місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон». Місцезнаходження: вулиця Гарматна, будинок 8, а/с 12, місто Київ, 03067. Код .

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: