Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/866/22
Провадження № 2/273/272/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Васильчук О. В. , при секретарі судових засідань Муравській М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 згідно договору дарування від 12.11.2008 року. Відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у даній квартирі, але не проживає там вже більше шести років, місце її фактичного проживання невідоме.

Так як відповідач не проживає в даній квартирі, але залишається зареєстрованою в ній, позивач не має можливості належним чином користуватися та розпоряджатися нею, оформити субсидію. Будь-яких домовленностей з відповідачем щодо збереження за нею права на житло у них не було.

Ухвалою судді від 10.06.2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до підготовчого судового засідання , роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 14 - 15).

Ухвалою суду від 03.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, направила заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Просила приєднати до матеріалів справи акт від 24.10.2022 року про факт не проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 відповідно до копії договору дарування 12.11.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4727, та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року № 20996895 (а.с. 8 9 , 10 ).

Відповідно до копій свідоцтв про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , серія НОМЕР_2 , позивач та відповідач по справі є рідними сестрами (а.с.30-31).

Згідно копії витягу № 1158 , виданого провідним спеціалістом сектору реєстрації місця проживання від 30.09.2021 року, за адресою АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.12.2012 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 13.01.2005 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.11.2007 року ( а.с. 11).

Поданий позивачем акт від 24.10.2022 року підтверджує, що ОСОБА_2 , 1970 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але з липня 2015 року по даний час не проживає за місцем реєстрації (а.с.26).

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважної причини за адресою реєстрації місця проживання відсутня понад шість років.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно зі статтею 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Аналізуючи норми права щодо співвідношення права володіння та права користування житлом встановлено, що правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Виходячи з норм, закріплених в ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч.2 ст. 80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволено, а тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 992 грн. 40 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47, 55 Конституції України, ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 317. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст.4, 12, 13,16, 78, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , такою , що втратила право користування житловим приміщенням , а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) .

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. В. Васильчук