КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7843/2022 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Суханової Є.М., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року про призначення експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивачів: Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей та сім`ї, Печерська районна у м. Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей та сім`ї, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бойко Алла Сергіївна, Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Грушко Ірина Вікторівна про встановлення факту батьківства, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на спадкове майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивачів: Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей та сім`ї, Печерська районна у м. Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей та сім`ї, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бойко Алла Сергіївна, Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Грушко Ірина Вікторівна про встановлення факту батьківства, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на спадкове майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом з позовом ОСОБА_2 подано клопотання про призначення посмертної судово молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої заявник просила доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. На вирішення експертів поставити питання: чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві; чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві?

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про призначення посмертної судово молекулярно-генетичної експертизи. Призначено у даній справі посмертну судово молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз (03141, м. Київ, вул. Докучаєвського, 4). На вирішення експертів поставити питання: - Чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві? Чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві? Для проведення експертизи доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз (03141, м. Київ, вул. Докучаєвського, 4) відібрати необхідний для проведення молекулярно-генетичної експертизи біологічний матеріал із залишків шматочків фіксованих внутрішніх органів ОСОБА_6 , що зберігаються у вологому архіві відділення судово-медичної гіостології в розчині 10% формаліну Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. Встановлено розумні строки проведення експертизи. Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_2 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_1 ). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. При цьому, повідомлено сторони про наслідки ухилення від участі в проведенні даної експертизи, а саме: згідно положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У розпорядження експертів надано копію даної ухвали, а у разі необхідності матеріали цивільної справи № 753/12696/21 (провадження № 2/753/7365/21). Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Семашко Дмитра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що судом першої інстанції порушено ч. 1 ст. 197 ЦПК України, позбавивши відповідачів на розгляд їх клопотань про витребування доказів, яке має суттєве значення для призначення експертизи, оскільки не було витребувано інформацію та документи, які б надали можливість експерту повну інформацію по даній справі. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу щодо можливості проведення такої експертизи на підставі біологічного матеріалу із залишків шматочків фіксованих внутрішніх органів ОСОБА_6 , що зберігаються у вологому архіві відділення судово-медичної гіостології в розчині 10% формаліну Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз.

Звертає увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 та у судовому засіданні адвокат Палій А.В. повідомляли суд, що проведення експертизи, яку просить позивач не можливе.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про призначення посмертної судово молекулярно-генетичної експертизи, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 103, 112 ЦПК України та вважав необхідним задовольнити клопотання та призначити експертизу, оскільки для, з`ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, необхідні спеціальні знання, суд вважає за необхідне призначити по справі посмертну судово молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Диспозиція ст.ст.57-59 ЦПК України не обмежує сторін у поданні лише письмових доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.76 ЦПК України).

Виходячи із змісту цієї норми закону, кровна спорідненість може бути доведена чи спростована лише в результаті проведення судово-генетичної експертизи методом аналізу ДНК.

Аналогічна думка висловлена і в п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" де зазначено: "коли ухилення сторони у справі щодо визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів, тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто із сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Отже, виходячи зі змісту цього закону на осіб, які беруть участь у справі, покладаються певні обов`язки, при недотриманні яких можуть наступити несприятливі наслідки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження №61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі №641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61- 11709св19).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, сторонами ( стороною ) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом пункту 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Обставини, передбачені частиною третьою статті 53 КпШС України, можуть підтверджуватись різними доказами. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно із якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 724/597/18 (провадження № 61-6567св19).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII ("Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року N 144/5), та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.

Верховний Суд зауважує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що відповідає висновками, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Переглядаючи законність та обгрунтованість оскаржуваних судових рішень, суд касаційної інстанції, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд правильно урахував висновки щодо застосування норми статті 109 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 та від 25 серпня 2020 року № 478/690/18 про те, що «тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ»; «у разі не доведення відповідачем наявності поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом з дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, надають суду можливісить визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується».

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07.05.2009 року № 3451/05, § 34, «Кalacheva V. Russian Federation»).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судом встановлено, що у червні 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивачів: Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей та сім`ї, Печерська районна у м. Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей та сім`ї, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бойко Алла Сергіївна, Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Грушко Ірина Вікторівна, про встановлення факту батьківства, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на спадкове майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом з позовом ОСОБА_2 подано клопотання про призначення посмертної судово молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої заявник просила доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. На вирішення експертів поставити питання: чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві; чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві?

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про призначення посмертної судово молекулярно-генетичної експертизи. Призначено у даній справі посмертну судово молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз (03141, м. Київ, вул. Докучаєвського, 4). На вирішення експертів поставити питання: - Чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві? Чи є ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві? Для проведення експертизи доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз (03141, м. Київ, вул. Докучаєвського, 4) відібрати необхідний для проведення молекулярно-генетичної експертизи біологічний матеріал із залишків шматочків фіксованих внутрішніх органів ОСОБА_6 , що зберігаються у вологому архіві відділення судово-медичної гіостології в розчині 10% формаліну Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. Встановлено розумні строки проведення експертизи. Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_2 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_1 ). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. При цьому, повідомлено сторони про наслідки ухилення від участі в проведенні даної експертизи, а саме: згідно положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У розпорядження експертів надано копію даної ухвали, а у разі необхідності матеріали цивільної справи № 753/12696/21 (провадження № 2/753/7365/21). Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про призначення у даній справі посмертної судово молекулярно-генетичної експертизи, оскільки для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи та для необхідності суду в подальшому оцінювати всі докази в їх сукупності, необхідно проведення такого експертного дослідження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено ч. 1 ст. 197 ЦПК України, позбавивши відповідачів на розгляд їх клопотань про витребування доказів, яке має суттєве значення для призначення експертизи, оскільки не було витребувано інформацію та документи, які б надали можливість експерту повну інформацію по даній справі, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 72 ЦПК України експерт має право заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів і зразків, якщо експертиза призначена судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного доказу щодо можливості проведення такої експертизи на підставі біологічного матеріалу із залишків шматочків фіксованих внутрішніх органів ОСОБА_6 , що зберігаються у вологому архіві відділення судово-медичної гіостології в розчині 10% формаліну Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. А також, що у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 та у судовому засіданні адвокат Палій А.В. повідомляли суд, що проведення експертизи, яку просить позивач не можливе, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки встановити можливість чи не можливість проведення такої експертизи на підставі вказаних зразку входить до компетенції експерта. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 72 ЦПК України призначений судом експерт може відмовитися від надання висновку, якщо надані на його запит матеріали недостатні для виконання покладених на нього обов`язків. Заява про відмову повинна бути вмотивованою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволенні клопотання про призначення експертизи та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 103, 109 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «06» жовтня 2022 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіО.І. Сліпченко
Є.М. Суханова