Справа № 487/4873/20
Провадження № 2/487/130/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря Белорукової І.В., в присутності представника відповідачів ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу №487/4873/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики

встановив:

31.08.2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики від 07.03.2018 року у загальному розмірі 377906,79 доларів США, з яких: 370000 доларів США - заборгованість за договором позики; 1581,32 доларів США - три відсотки річних; 6325,47 доларів США - пеня за прострочення сплати основної заборгованості та судовий збір у розмірі 10510,00 грн..

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07.03.2018 року між нею та ОСОБА_3 , в присутності двох свідків, було укладено договір позики, відповідно до якого вона надала останньому грошову позику у розмірі 370000 доларів США, яку останній зобов`язувався повернути в повному розмірі до 01.07.2020 року. Місцем виконання договору зазначено АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач зазначила, що договір позики укладав і грошові кошти отримував ОСОБА_3 , однак це було в період шлюбу з ОСОБА_4 , яка є його дружиною, і яка була повністю обізнана стосовно укладення такого договору, а отже, зазначений договір укладено в інтересах сім`ї, а грошові кошти, одержані та використані в інтересах сім`ї. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є солідарними відповідачами (боржниками) за договором позики від 07.03.2018 року. До теперішнього часу відповідачі свої зобов`язання за договором не виконали, на зв`язок не виходять, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 01.09.2020 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.09.2020 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в межах ціни позову в розмірі 10324413,50 грн., та заборонено його відчуження.

07.10.2020 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Немерцаловою С.В. надано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_3 позов не визнає в повному обсязі, оскільки ніколи не укладав та не підписував з позивачкою у справі жодних договорів позики, та жодного разу не просив та не отримував від неї грошових коштів у борг. Крім того, зазначила, що даний позов розцінюється як небажання ОСОБА_2 розраховуватися по боргах перед ОСОБА_3 по своїх зобов`язаннях, які виникли через невиконання нею договору купівлі-продажу корпоративних прав Малого приватного підприємства аудиторської фірми «Аудит-Гарант-Миколаїв», а бажання підірвати ділову репутацію та у незаконний спосіб накласти арешт на майно відповідача. Вказала, що особи, які зазначені свідками в договорі позики від 07.03.2018 відповідачу особисто не знайомі, а також позивачем не доведено факту походження та наявності такої суми грошових коштів.

Разом з цим, 07.10.2020 року представником відповідачки ОСОБА_4 - адвокатом Немерцаловою С.В. надано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_4 позов не визнає в повному обсязі, оскільки її чоловік - ОСОБА_3 ніколи не укладав з позивачкою договір позики та не отримував від останньої будь-яких коштів. Крім того, зазначила, що ОСОБА_4 ніколи не надавала згоди чоловікові на укладення договору позики від 07.03.2018, відповідно, вказані в позові кошти ніколи не витрачались ані в інтересах сім`ї, ані кимось з членів сім`ї особисто.

26.10.2020 року позивачем надано відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_3 , в якому вона зазначає, що доводи, викладені у відзиві на позов є такими, що не відповідають дійсності та не заслуговують на увагу, оскільки між сторонами склались правовідносини з договору позики, який оформлений в простій письмовій формі, та зобов`язання за яким ОСОБА_3 до теперішнього часу не виконано. Вказала, що свідків, зазначених у договорі позики від 07.03.2018, відповідач знає в обличчя, та у їх присутності відбувалась передача грошових коштів у розмірі 370000 доларів США та підписання договору позики. Крім того, грошова сума у розмірі 370000 доларів США задекларована нею в національній валюті України відповідно до норм діючого законодавства.

05.11.2020 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Немерцаловою С.В. було надано заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначає, що наведенні у позові та у відповіді на відзив доводи позивача є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами та є голослівними.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.11.2020 року ухвалу суду першої інстанції від 01.09.2020 року змінено, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 , а саме: квартиру загальною площею 68 кв.м, розташовану в АДРЕСА_2 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1 та ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку площею 0.0325 га з кадастровим номером :04:023:0015 для ведення особистого селянського господарства зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_3 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; квартиру загальною площею 77,7 кв.м., розташовану в АДРЕСА_4 , зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 000; 1/2 частину нежитлових приміщень, розташованих в житловому будинку літ. А-6, загальною площею 134.4 кв.м, в АДРЕСА_5 , зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01; квартиру загальною площею 30.7 кв.м, розташовану в АДРЕСА_6 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01; квартиру загальною площею 48.2 кв.м, розташовану в АДРЕСА_7 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 3291179. Зобов`язано ОСОБА_2 в порядку зустрічного забезпечення протягом 10 днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок Миколаївського апеляційного суду грошові кошти у розмірі 6580150 грн. та надати суду першої інстанції, який розглядає дану справу документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року вжиті заходи забезпечення позову зазначені в ухвалі Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.09.2020 року, яка змінена постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.11.2020 року скасовані, знято арешт з майна та скасовані заходи зустрічного забезпечення.

Ухвалою суду від 13.01.2021 року задоволено клопотання адвоката Немерцалової С.В. про призначення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.02.2021 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.01.2021 року в частині призначення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи змінено в частині питань, які поставлені на вирішення експертів.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року провадження у справі поновлено на час розгляду заяви представника позивача - адвоката Коби В.Б. про забезпечення позову, після чого провадження у справі зазначено вважати зупиненим.

Ухвалою суду від 29.04.2021 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Коби В.Б. про забезпечення позову, забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом заборони відчуження відповідачу ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_8 , зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1, відповідачу ОСОБА_4 : земельної ділянки площею 0.0325 га з кадастровим номером :04:023:0015 для ведення особистого селянського господарства зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_3 , зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; квартири загальною площею 77,7 кв.м., розташованої в АДРЕСА_4 , зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 000; 1/2 частини нежитлових приміщень, розташованих в житловому будинку літ.А-6, загальною площею 134.4 кв.м, в АДРЕСА_5 , зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01; в задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Немерцалової С.В. про зустрічне забезпечення відмовлено.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року провадження у справі поновлено для розгляду клопотання експертів Київського НДІСЕ про надання додаткових матеріалів, після чого провадження у справі зазначено вважати зупиненим.

Ухвалою суду від 25.10.2021 року провадження у справі поновлено, у зв`язку з надходженням висновку експертів та відсутністю обставин, які слугували причиною для зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.012022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання, яке було призначено 15.09.2022 року, позивач не з`явилася, надала заяву про відкладення розгляду справи від 14.09.2022 року, у зв`язку з перебуванням її на стаціонарному лікуванні, не укладенням договору про надання правової допомоги з іншим адвокатом, а також через продовження дії воєнного стану, що загрожує її життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю інших учасників справи.

Проте суд не визнає неявку позивача поважною, у зв`язку з її зловживанням процесуальними правами, з огляду на таке.

Після введення на території України воєнного стану від 24.02.2022, ОСОБА_2 жодного разу не з`явилася в призначені судові засідання з розгляду даної справи, не скористалася правом взяти участь у судових засіданнях дистанційно, в режимі відеоконференції, що передбачено нормами діючого законодавства та неодноразово роз`яснювалося судом, посилаючись у своїх заявах на необхідність її безпосередньої участі у судовому засіданні, на загрозу її життю та здоров`ю, знаходження на стаціонарному лікуванні, хоча такі заяви були поданні нею до канцелярії суду власноруч, що ставить під сумнів наведені позивачкою в заявах про відкладення судових засідань обставини. Крім того, позивачу було надано час для укладення договору про надання правової допомоги з іншим адвокатом для захисту її прав та інтересів, через зупинення попереднім її представником адвокатської діяльності.

Враховуючи зазначене, суд при розгляді справи, враховує надані позивачем пояснення по суті у судовому засіданні від 14.02.2022, у яких ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представники відповідачів позов не визнали у повному обсязі, просили відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, свідків, дослідивши подані документи та матеріали, висновок експертів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку.

За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У своєму позові та у поясненнях, наданих у судовому засіданні, ОСОБА_2 зазначає, що 07.03.2018 року між нею та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передала за адресою: АДРЕСА_9 , а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в сумі 370000 доларів США строком на вісімсот днів, без сплати процентів. Факт передачі коштів підтверджують свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Крім того, позивач вказує на те, що відповідачі у справі є солідарними боржниками за вищевказаним договором позики, оскільки гроші були отримані ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_4 , яка була повністю обізнана стосовно укладення договору позики, а отримані грошові кошти були витрачені відповідачами в інтересах сім`ї.

Враховуючи той факт, що відповідачі позов не визнали в повному обсязі, а ОСОБА_3 заперечував укладання та підписання договору позики від 07.03.2018 року та отримання ним грошових коштів від ОСОБА_2 в сумі 370000 доларів США, судом було призначено комплексну судово-почеркознавчу експертизу та судово-технічну експертизу документів.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, серед іншого, висновками експертів.

Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Так, згідно з висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07.10.2021 року № 17427/21-34/17428/21-33/17429/21-32/29320/29321/21-33 встановлено наступне: підпис у графі «Позичальник» від імені ОСОБА_3 в Договорі позики, датованому 07.03.2018, виконаний рукописним способом за допомогою пишучого приладу - кулькової ручки, спорядженої пастою чорного кольору, без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; підпис від імені ОСОБА_3 , який міститься в Договорі позики, датованому 07.03.2018, у графі «Позичальник», - виконаний ОСОБА_3 ; у досліджуваному Договорі позики, датованому 07.03.2018, спочатку був виконаний підпис від імені ОСОБА_3 , потім надрукований текст документа, після чого у графи тексту були внесені рукописні записи і підписи від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; відповісти на питання постанови суду від 26.02.2021: «Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Позичальник» в договорі позики від 07.03.2018 року в той час, яким датований документ, а у разі неспівпадання, встановити фактичний час виконання підпису?» не видається можливим, у зв`язку з відсутністю дозволу суду на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих на дослідження документах, а також застосування інших руйнівних методів; відповісти на питання постанови суду від 26.02.2021: «Чи виконаний підпис у графі «Позикодавець» від імені ОСОБА_2 та підписи від імені свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у договорі позики від 07.03.2018 року в той час, яким датований документ, а уразі неспівпадання, встановити фактичний час виконання підписів?» не видається можливим через неможливість встановити час виконання зазначених вище підписів, у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик із встановлення абсолютного часу нанесення штрихів записів та підписів, виконаних чорнилами; договір позики, датований 07.03.2018, піддавався «штучному зістаренню», а саме впливу сторонніх факторів (дії жорсткого опромінювання) не властивих для звичайних умов зберігання документів; договір позики, датований 07.03.2018, був виготовлений за допомогою монтажу, шляхом використання чистого аркуша паперу, який вже містив підпис від імені ОСОБА_3 ; встановити час виконання друкованого тексту Договору позики, позики, датованого 07.03.2018, і встановити чи відповідає час його друкування даті, яка зазначена в ньому «07.03.2018», не виявляється можливим, з причини того, що на даний час методика по встановленню часу (періоду часу) друкування текстів документів за допомогою знакосинтезуючого пристрою з лазерною технологією друку, шляхом вивчення змін у часі властивостей барвної речовини (тонера) в судово-експертній практиці України відсутня, а також з причин неможливості встановити індивідуалізуючи часові ознаки експлуатаційного походження, в зв`язку з тим, що документ піддавався «штучному зістаренню».

Отже, вищезазначений висновок експертів суд вважає обґрунтованим, таким що не викликає сумнівів в його правильності, а тому доходить до переконання, що ОСОБА_3 не підписував договір позики від 07.03.2018 року, оскільки спочатку був виконаний підпис відповідача, а потім надрукований текст документа.

Разом з тим, при дослідженні висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20-1187/1188 від 03.11.2022 року та висновку експерта Миколаїського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 342/367 від 25.11.2020 року, які позивачка надала в підтвердження дійсності договору позики від 07.03.2018 року, судом було встановлено, що при проведенні даних експертних досліджень експертами не досліджувалися експериментальні зразки підпису ОСОБА_3 , до того ж перелік питань, поставлених перед експертом, не включав в себе питання, пов`язані з давністю досліджуваного документу та порядком нанесення печатного тексту, підписів в ньому.

Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З огляду на викладене, суд не вважає надані позивачкою експертні висновки такими, що спростовують заперечення ОСОБА_3 про укладання спірного договору та отримання грошових коштів за ним.

Разом з тим, допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначили, що при них грошові кошти, позичені ОСОБА_2 ОСОБА_3 , не перераховувалися, кількість позиченої суми визначалася ними лише за кількістю пачок купюр та розміром пакету, в якому вони знаходились. Крім того, свідок ОСОБА_5 вказував, що не пам`ятає, чи містив договір позики підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент як він його засвідчував. На підставі викладеного, враховуючи наявність інших письмових доказів, суд до показів свідків ставиться критично та вважає їх такими, що не можуть доводити факту укладання саме договору позики від 07.03.2018 року.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували дійсність укладення договору позики, позивачкою суду надано не було.

Згідно зі статтям 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього кодексу, тобто тягар доказування покладається на сторін цивільно-правового спору. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 157 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 157, 263, 265, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.04.2021 - скасувати.

Скасувати заборону відчуження відповідачу ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_8 , зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1, відповідачу ОСОБА_4 : земельної ділянки площею 0.0325 га з кадастровим номером :04:023:0015 для ведення особистого селянського господарства зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_3 , зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 103; квартири загальною площею 77,7 кв.м., розташованої в АДРЕСА_4 , зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 000; 1/2 частини нежитлових приміщень, розташованих в житловому будинку літ.А-6, загальною площею 134.4 кв.м, в АДРЕСА_5 , зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Повне судове рішення складено 26.09.2022 року.

Головуючий суддя І. В. Боброва