Справа № 307/3164/21
У Х В А Л А

04 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

за участі секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Глагола Віталій Степанович та Закарпатської обласної прокуратури на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року, ухвалене головуючим суддею Бряник М.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури.

Позовні вимоги мотивував тим, що 30 березня 2014 року його затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185 КК України, відомості про яке внесеного до ЄРДР за №0000004. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2014 відносно нього було обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою та визначено грошову заставу у розмірі 80.000,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 ухвалу суду скасовано та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 28.05.2014.

09.09.2014, ОСОБА_1 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України. З таким формулюванням слідчим було складено обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні, який 24.09.2014 був затверджений прокурором та направлений до суду.

13.11.2019 Тячівським районним судом по справі №305/2022/14-к ухвалено вирок, яким визнано невинуватими та виправдано ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 15 ч.3, ст. 28 ч.2 , ст. 27 ч.5, ст. 185 ч.3 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.12.2020 виправдувальний вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 15.06.2021 вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Таким чином, впродовж більш ніж 7 років позивач безпідставно підозрювався, обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) та притягався до кримінальної відповідальності, безпідставно був затриманий і був під вартою, безпідставно вносилася за нього грошова застава, яка йому поверталася тривалий час із-за відсутності у той період у казначействі грошей, безпідставно постійно їздив на численні судові засідання з м.Рахів до м.Тячів, до м.Львова на розгляд апеляції, а також до м. Києва, на касаційний розгляд.

Також зазначає що ОСОБА_1 був безпідставно притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з посади у званні майора міліції, за підозри, яка не підтвердилася, хоча до того мав 12 заохочень та достроково присвоювалися чергові звання офіцера. Вказує про сором яким є сама, підозра, обвинувачення, звільнення з органів працівника міліції, з формулюванням "у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину", "...замаху на крадіжку...", розголос ситуації в засобах Інтернету, та моральні страждання які зазнав не лише він, а й його жінка та дочка, та 7 років безробіття.

Враховуючи вищенаведене вважає, що має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим просив:

- зарахувати йому до безперервного загального трудового стажу, а також до безперервного стажу роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку майора, міліції/поліції за період часу з 04.04.2014 і до дня набрання законної сили судовим рішенням по даній справі;

- прирівняти йому при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, період часу з 04.04.2014 і до дня набрання законної сили судовим рішенням по даній справі - до роботи старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку майора, міліції/поліції;

- стягнути за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 , втрачений заробіток за період часу з 04.04.2014 по 15.06.2021, з врахуванням індексу інфляції, розміром 895.384,19 грн;

- стягнути за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 , відшкодування моральної шкоди, встановленої цивільним законодавством, розміром 500.000,00 грн;

Стягнути за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 , відшкодування моральної шкоди, за час перебування під слідством та судом у розмірі 1.000.000,00 грн.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Зараховано ОСОБА_1 до безперервного стажу роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку, майора міліції/поліції період часу з 04.04.2014 по 15.06.2021, протягом якого він не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку, майора міліції/поліції.

Прирівняне ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, період часу з 04.04.2014 по 15.06.2021, протягом якого він не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи до роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку, майора міліції/поліції.

Стягнуто з Головного управління Державної Казначейської Служби України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період часу з 04.04.2014 по 15.06.2021, з врахуванням індексу інфляції, розміром 438.746,15 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної Казначейської Служби України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,прокуратури 700.000,00 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині безпідставно відмовлених позовних вимог.

У поданій до суду заяві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури детально та обґрунтовано вимоги про стягнення за рахунок державного бюджету втрачений заробіток за період часу з 04.04.2014 по 15.06.2021, з врахуванням індексу інфляції, розміром 895.384,19 грн, про стягнення за рахунок державного бюджету відшкодування моральної шкоди, встановленої цивільним законодавством, розміром 500.000,00 грн та стягнення за рахунок державного бюджету відшкодування моральної шкоди, за час перебування під слідством та судом, розміром 1.000.000,00 грн.

Саме ці аргументи заявлених вимог, з поданим розрахунками і мали бути взяті судом до уваги, а не проводити сумнівні розрахунки калькулятором "Ліга", об`єднувати два різні надані законодавцем способи відшкодування завданої моральної шкоди, а також зменшувати її доведену суму, під завуальованою її збільшенням від встановленого мінімуму.

В апеляційній скарзі Закарпатська обласна прокуратура просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вважає вказане рішення в частині задоволення позовних вимог таким, що не відповідає вимогам законності через допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що початок перебігу строку перебування позивача під слідством, судом суд рахував з дня оголошення йому підозри, тобто з 30.03.2014 - по день ухвалення Верховним Судом постанови у справі, а саме 15.06.2021. Виходячи з цього періоду, який в загальному тривав 86,5 місяців на думку суду підлягають обрахунку розмір завданої моральної шкоди, втраченого заробітку та трудового стажу. Водночас, при вирішенні даного спору, судом здійснювався обрахунок моральної шкоди та втраченого заробітку, виходячи з загального періоду тривалістю 84,5 місяців, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Відтак, суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі, що перевищує один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом на загальну суму 700.000,00 грн.

Однак, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 81 ЦПК України дійшов помилкового висновку про те, що позивачем доведено необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі, що перевищує мінімальний розмір заробітної плати, встановлений законом, за кожен день перебування під слідством і судом.

При цьому, така позиція, за відсутності належних та допустимих доказів існування відповідних обставин, судом обгрунтована тим, що у зв`язку із проведенням досудового слідства та розгляду кримінального провадження судом, позивачем понесені моральні страждання та переживання, втрата нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, ОСОБА_1 під час звернення до суду, а також під час розгляду справи, не надано жодного належного і допустимого доказу щодо характеру і обсягу страждань, яких він зазнав; можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках; зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто якщо позивачем не надано додаткових доказів спричинення йому моральної шкоди, судом мають застосовуватись передбачена законом мінімальна компенсація такої шкоди, оскільки понесені незаконно засудженою особою страждання вже були враховані законодавцем.

У позовній заяві ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовує, якими саме доказами доводяться обмеження, яких він зазнав під час розслідування кримінального провадження щодо погіршення життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, тощо.

З огляду на викладене, розмір компенсації моральної шкоди в заявленій сумі 1.500.000 грн, а також у задоволеній судом сумі 700.000,00 грн не підтверджені належними доказами, оскільки такий розмір є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакцій, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявникам за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивач.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Щодо визначення розміру та періоду відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що судом невірно визначено строк перебування під слідством і судом (а відповідно і розмір відшкодування шкоди), оскільки ухвала Львівського апеляційного суду від 29.12.2020, яким вирок Тячівського районного суду від 13.11.2019 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, набрала законної сили з моменту її проголошення. Отже, строк перебування під слідством і судом необхідно вважати з 30.03.2021 по 29.12.2020 - тобто 6 років, 8 місяців та 29 днів - загалом 80 місяців і 29 днів.

Не відповідає вимогам законодавства рішення Тячівського районного суду від 15.11.2021 в частині стягнення на користь позивача втраченого заробітку за період з 04.04.2014 по 15.06.2021 в сумі 438.746,15 грн.

У відповідності до п.1 ст.З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Розмір сум, які передбачені п.1 ст.З цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Статтею 12 Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 6 «Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними ліями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 (далі - Положення), громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

У відповідності до п. 11, 12 цього ж Положення, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.З Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися:

1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів;

2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).

В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається: найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення; дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину) або закриття справи про адміністративне правопорушення; зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо); докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення; сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку); розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв`язку з незаконними діями; розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу; загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати; порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали).

Не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека.

Виплата громадянинові суми відшкодування проводиться установою банку на підставі чека, виданого органом Державного казначейства після подання громадянином копії постанови (ухвали) органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду про розмір відшкодування шкоди за умов наявності коштів на рахунку відповідного територіального органу Держказначейства.(п. 13 Положення)

Отже законодавством чітко визначено порядок відшкодування громадянину заробітку, який він втратив, внаслідок незаконних дій органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У даному випадку цей порядок не дотримано, а судом першої інстанції цей факт залишений поза увагою.

Крім того, судом не досліджено той факт, що ОСОБА_1 не вживав заходів до оскарження наказу про своє звільнення та поновлення на роботі, чим свідомо допустив настання обставини, за якої він не отримував заробіток.

Також оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зараховано ОСОБА_1 до безперервного стажу роботи та прирівняно до вислуги років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах період часу з 04.04.2014 по 15.06.2021 протягом якого він не працював, у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи.

Водночас, матеріали справи та мотивувальна частина рішення суду містять відомості про те, що ОСОБА_1 був не відсторонений, а звільнений з роботи у відповідності до наказу виконувача обов`язків начальника УМВС України в Закарпатській області № 62 о/с від 04.04.2014.

Наведене свідчить про те, що судом неналежно досліджено вказану обставину та прийнято рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, яке не ґрунтується матеріалах справи, що суперечить вимогам ст. 229 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Закарпатської прокуратури підлягає частковому задоволенню, а ОСОБА_1 відхиленню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

А згідно приписів ч. 2 ст. 377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він більше ніж 7 років безпідставно обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення та притягався до кримінальної відповідальності і кримінальне провадження відносно нього було закрито, а тому він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. А також зарахування до безперервного стажу роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку майора міліції з 04.04.2014 і до дня набрання законної сили судовим рішенням по справі, прирівняти при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах період з 04.04.2014 по 15.06.2021 протягом якого не працював у зв`язку незаконним відстороненням від роботи та стягнути втрачений заробіток з 04.04.2014 по 15.06.2021 з урахуванням індексу інфляції та відшкодування моральної шкоди.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є,

по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

А згідно пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України, дано визначення терміну публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як зазначено в статті 1 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність згідно Закону від 02.07.2015 р. № 580-VIII) Міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Також статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Як вбачається зі змісту наказу УМВС України в Закарпатській області від 31.03.2014 № 377 старшого оперуповноваженого СКР Рахівського УМВС України в Закарпатській області майора міліції ОСОБА_1 звільнено із органів внутрішніх справ за п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби, а.с. 14.

Також наказом УМВС України в Закарпатській області від 04.04.2014 № 62 о/с звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни) майора міліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого СКР Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області з 04 квітня 2014 року, а.с. 15.

Зазначене стверджує ту обставину, що ОСОБА_1 звільнений з публічної служби даними наказами, хоч такі не оскаржувались ним та являються чинними. Тож за цих обставин вимоги ОСОБА_1 також не можуть бути вирішеними.

Водночас, частиною 5 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, на правовідносини з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Спір щодо визнання неправомірними дій та рішень суб`єкта владних повноважень, які призвели до незаконного звільнення з публічної служби, зокрема і спір щодо зарахування позивачу до стажу роботи періоду часу перебування під слідством та судом, прирівняння до вислуги років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах період, протягом якого позивач не працював у зв`язку з незаконним відстороненням, стягнення втраченого заробітку з урахуванням індексу інфляції, а також стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, повинен розглядатись судами за правилами адміністративного судочинства.

Зважуючи на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах та їх суб`єктний склад, апеляційний суд дійшов до висновку, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, що згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 255 та частини 1 статті 377 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку з приводу того, що суд першої інстанції припустився процесуальної помилки розглянувши справу за правилами цивільного судочинства, тоді як спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, що являється безумовною підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 12, 255, 377, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Глагола Віталій Степанович, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа е підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної ухвали звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 07 жовтня 2022 року.

Головуючий:

Судді: