Провадження № 2/337/1150/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року місто Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Котляр А.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради заборгованість із заробітної плати за період з 01.02.2020 по 21.01.2022 в розмірі 93 241,86 грн. Стягнути з КП «Готель «Україна» Запорізької обласної радикомпенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат за період з 01.02.2020 по 30.11.2021 в розмірі 5 194,04 грн. Стягнути з КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., а також всі судові витрати по справі.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя встановив, що вони не відповідають вимогам ст.177 ЦПК України у зв`язку з наступним.

Так, частиною 4 ст. 177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При цьому, судом роз`яснюється позивачу, що відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Також, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Із змісту прохальної частини позову вбачається, що останній містить три самостійні вимоги майнового характеру, а саме: 1) стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.02.2020 по 21.01.2022 в розмірі 93 241,86 грн.; 2) стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат за період з 01.02.2020 по 30.11.2021 в розмірі 5 194,04 грн. 3) стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Документу, що підтверджує сплату судового збору, позивачем до позову не додано, проте в позовній заяві зазначено, що позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як позивач у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте, згідно п.34 Постанови Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 року з наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Згідно п.35 Постанови Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 року з огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Згідно п.57 Постанови Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 року за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Згідно п.58 Постанови Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 року пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Тобто, позивач не є звільненою від сплати судового збору за другу вимогу про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Крім того, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою. Дана правова позиція повністю узгоджується з постановою Верховного Суду у справі №761/11472/15-ц від 28 листопада 2018 року та відповідно пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01 січня 2015 року. Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі у сумі 50 000 грн., є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає сплаті як за вимогу майнового характеру у сумі 992,40 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір за дві вимоги майнового характеру в загальному розмірі 1984,80 гривень.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначення недоліків, способу і строку їх усунення, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.177, 185 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат та моральної шкоди - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви протягом семи днів з дня отримання копії ухвали та роз`яснити позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків, позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Котляр