Справа № 301/692/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" квітня 2022 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Іршавська державна нотаріальна контора та Акціонерне товариство "УКРСИББАНК", про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання протиправними дії відповідача щодо незаконного привласнення житлового будинку та стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу від 08 листопада 2005 року недійсним, визнання протиправними дії відповідача щодо незаконного привласнення житлового будинку та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою в Іршавську державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житловий будинок в АДРЕСА_1 , оскільки на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із матір`ю та була зареєстрована за вказаною адресою, тому прийняла спадщину. Листом №328/01-16 від 23.10.2020 року з Іршавської державної нотаріальної контори позивачці повідомлено, що даний житловий будинок належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2005 року за реєстровим номером №3006 приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Матіко Ю.А.
Заявою від 06.11.2020 року позивачка вимагала від Іршавської державної нотаріальної контори видати їй копію відповідного договору купівлі-продажу, так як він буде оскаржуватися нею в суді як такий, що порушує її права. Листом №362/01-16 від 18.11.2020 року з Іршавської державної нотаріальної контори позивачці повідомлено, що оскільки вона не являється стороною за договором, тому він може бути виданий їй тільки за ухвалою суду при заведенні судової справи. Крім того, також повідомлено, що приватний нотаріус Матіко Ю.А. помер і його архівні справи, в тому числі і вказаний договір, знаходиться на зберіганні у Закарпатському обласному державному нотаріальному архіві.
Позивачка вважала, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який був укладений 08.11.2005 року між її матір`ю ОСОБА_3 та відповідачем має бути визнаний судом недійсним, оскільки вказана угода була укладена попри те, що позивачка фактично проживала та була зареєстрована в даному будинку. Позивачка визнана непрацездатною, є інвалідом другої групи, оскільки з 1981 року лікується в Берегівській обласній психіатричній лікарні. Зазначений будинок був та залишається єдиним житлом позивачки, місцем її постійного проживання, іншого житла в неї нема і ніколи не було. Про ці обставини було добре відомо як її покійній матері, та і відповідачу, який є племінником позивачки та онуком покійної матері. На думку позивачки вказані обставини є свідченням корисливих мотивів відповідача щодо незаконного привласнення (заволодіння) будинком. Дані обставини були відомі і Іршавській державній нотаріальній конторі, яка не відмовила у вчиненні деяких нотаріальних дій, що є порушенням обов`язків, встановлених у ст.5 Закону України «Про нотаріат». У позивачки наявні сумніви про можливість укладення спірного договору матір`ю, яка була старою та хворою жінкою у віці 78 років, тому що відповідний житловий будинок був єдиним місцем їхнього спільного з нею постійного проживання. Протиправними діями та корисливими мотивами відповідач завдав позивачці моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі місячної мінімальної заробітної плати враховуючи те, що відповідач є її рідним племінником і їй за життя доведеться зустрічатися та спілкуватися як з ним, так і з його мамою, рідною сестрою позивачки. Вказана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, хворої особи з інвалідністю, а також щодо її померлої матері, старої хворої людини, яка можливо також страждала від цього, але мовчала про це до кінця свого життя.
Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08.11.2005 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,60 кв.м., який був укладений 08.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , і посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Матіко Ю.А. за реєстровим номером №3006, оскільки договір був укладений з порушенням прав та інтересів непрацездатної позивачки ОСОБА_1 .
Також просила визнати протиправними дії відповідача ОСОБА_2 щодо незаконного привласнення (заволодіння) вказаного житлового будинку та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на день ухвалення рішення.
Заочним рішенням Іршавського районного суду від 19 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08.11.2005 року - відмовлено.
Позивачка ОСОБА_1 17 серпня 2021 року подала апеляційну скаргу на заочне рішення Іршавського райсуду 19.07.2021 року.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження по даній справі.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року вказану цивільну справу знято з апеляційного розгляду, а справу направлено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання була належним чином повідомлена, прични неявки не повідомила.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив.
Представники третіх осіб без самостійних вимог у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, причини неявки до суду не повідомили.
У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності не з`явившихся сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази, не ухвалено рішення.
Важливою умовою додаткового рішення є те, що воно може прийматись тільки на підставі обставин, встановлених судом, при розгляді і вирішенні справи.
Як вбачається з позовної заяви, позивачкою ОСОБА_1 було заявлено три позовні вимоги, а саме:
- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08.11.2005 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,60 кв.м., який був укладений 08.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , і посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Матіко Ю.А. за реєстровим номером №3006;
- визнання протиправними дій відповідача ОСОБА_2 щодо незаконного привласнення (заволодіння) вказаного житлового будинку;
- стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на день ухвалення рішення.
З рішення Іршавського районного суду від 19.07.2021 року вбачається, що описова частина рішення відповідно до положень ч.3 ст. 265 ЦПК України містить стислий виклад позиції позивача щодо всіх трьох позовних вимог.
У мотивувальній частині рішення відповідно до вимог ч.4 ст. 265 ЦПК України зазначено фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо відсутності підстав для задоволення позову по кожній із трьох позовних вимог.
Зокрема, мотивувальна частина рішення суду містить викладення аргументації суду щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Також у рішенні суду викладено мотиви відмови у задоволенні інших двох позовних вимог: про визнання дій відповідача щодо незаконного привласнення (заволодіння) житловим будинком протиправними та про стягнення моральної шкоди.
Вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним через порушення прав позивача та протиправні дії відповідача.
Зокрема зазначено, що «У своїй заяві від 09.06.2021 року позивачка посилалася на те, що підпис на договорі купівлі-продажу від 08.11.2005 року не належить її матері ОСОБА_3 , тобто такий є сфальсифікований відповідачем, оскільки підпис на спірному договорі не ідентичний підпису на довіреності від 17.06.1999 року, яка була видана ОСОБА_3 (а.с. 80).
Стверджуючи про фальсифікацію підпису ОСОБА_3 на спірному договорі, позивачка не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про підробленість підпису її матері на договорі, не заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.
Не знайшло свого підтвердження і посилання позивачки на наявність з боку відповідача ОСОБА_2 (онука матері позивачки - ОСОБА_3 ) протиправних дій під час укладення оспорюваного договору, які полягали у незаконному привласненні (заволодінні) будинку. Яких-небудь заборон щодо укладення договору купівлі-продажу між бабкою ( ОСОБА_3 ) та онуком ( ОСОБА_2 ) положення ЦК України також не містять. Не оспорювала умови та законність укладеного договору і сама продавець будинку, яка після укладення договору прожила ще біля 10 років.
Відповідно до положень ст. ст. 3 ч.1 п.3, 319 та 321 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, у тому числі, свобода договору; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Отже, будучи власником житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 уклала відносно свого майна договір купівлі-продажу, тобто розпорядилася своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 334 ч.4 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Реєстрація права власності за новим власником відповідачем ОСОБА_2 проведена 08.11.2005 року (а.с.14-15).
Згідно ст. ст. 15 ч.1 та 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи. Необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позивачка посилається на те, що укладенням оспорюваного договору порушені її права, як користувача житлового будинку, оскільки як на день укладення договору купівлі-продажу, так і на даний час вона зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_2 , і такий будинок є єдиним житлом позивачки.
Однак, перехід права власності на житловий будинок не є безумовною підставою для втрати права користування житлом чи виселення з такого. Позовна заява та матеріали справи не містять доказів того, що позивачу чиняться які-небудь перешкоди в користуванні житловим приміщенням.
З матеріалів справи вбачається, що на день укладення договору 08.11.2005 року позивачка була зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується ксерокопією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 від 20.06.2002 року з відміткою про реєстрацію міста проживання (а.с.18). У тому ж будинку залишилися проживати як позивачка, так і її мати і після укладення договору купівлі-продажу будинку. За вказаною адресою проживала позивачка і на день смерті її матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Луківської сільради №4980 від 08.09.2020 року (а.с.22). Не зважаючи на те, що з часу укладення договору минуло понад 15 років, позивачка ОСОБА_1 продовжує проживати у вказаному житловому будинку і на даний час.
Отже, позивачкою не надано доказів, які б підтверджували, що укладенням договору купівлі-продажу будинку від 08.11.2005 року, одноосібним власником якого була її мати - ОСОБА_3 , порушено її майнові права та інтереси.
Суд також вважає безпідставним посилання позивачки на неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок АДРЕСА_2 за покійною матір`ю, спадкоємцем якої є позивачка, як на підставу звернення до суду, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто задовго до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відчужила житловий будинок АДРЕСА_2 , тому такий не належав їй на день відкриття спадщини і не входить до складу спадкового майна.
Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про невідповідність оспорюваного договору купівлі-продажу вимогам закону та наявність підстав для визнання вказаного договору недійсним. Не доведено позивачем і наявність обставин, які б свідчили про протиправність дій відповідача при укладенні договору, заподіяння позивачу моральної шкоди або інше порушення відповідачем її цивільних прав.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і таким, що не підлягають задоволенню».
Однак, у резолютивній частині рішення Іршавського райсуду від 19.07.2021 року зазначено, що: «У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08.11.2005 року відмовити».
Отже, резолютивна частина рішення суду не містить висновку суду про прийняте судом рішення стосовно заявлених позивачкою вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо незаконного привласнення житлового будинку та про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на день ухвалення рішення, з приводу яких сторона подавала докази і давала письмові пояснення.
Враховуючи наведене, суд вважає відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України ухвалити додаткове рішення по справі.
Керуючись ст. 270 ЦПК України
р і ш и в :
Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Іршавська державна нотаріальна контора та Акціонерне товариство "УКРСИББАНК", про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання протиправними дії відповідача щодо незаконного привласнення житлового будинку та стягнення моральної шкоди.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08.11.2005 року, про визнання протиправними дій відповідача ОСОБА_2 щодо незаконного привласнення (заволодіння) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на день ухвалення рішення відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складено 04 квітня 2022 року.
Головуюча : М. О. Пітерських