Справа №477/508/21 Головуючий суду першої інстанції Полішко В. В.
Провадження №22-ц/812/226/22 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Самчишиної Н. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є. В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Полішко В. В. в приміщенні суду в м. Миколаєві, повний текст якого складено 13 грудня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку та скасування висновку про віднесення будівель до самочинної забудови,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду позов, який у подальшому уточнював, про визнання за ним права володіння земельною ділянкою як власника за адресою АДРЕСА_1 та визнання неправомірним і скасування висновку Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради» (далі Миколаївське БТІ) про віднесення до самочинної забудови будівель під літерами «Д» та «К» за вказаною адресою.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач вказував, що з 03 липня 2009 року він є власником будівель по АДРЕСА_1 .

Він неодноразово намагався отримати земельну ділянку за вказаною адресою у власність позасудовим шляхом. Однак безрезультатно, бо Воскресенська селищна рада не погоджується передати земельну ділянку у його власність.

Посилаючись на неправомірність дій селищної ради та своє право стати власником земельної ділянки, позивач просив визнати за ним у судовому порядку право на володіння земельною ділянкою як власника.

Також позивач вказував, що 27 березня 2018 року він звернувся до Миколаївського БТІ із заявою про проведення технічної інвентаризації вищезазначеного об`єкту. За результатами проведеної інвентаризації представниками Миколаївського БТІ констатовано самочинне переобладнання будівель під літ «Д» та «К», що унеможливлює реєстрацію права власності на них.

Позивач зазначав, що представники Миколаївського БТІ порушили норми Інструкції від 24.05.2001 №127 «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», якою визначені конкретні дії працівника щодо інвентаризації нерухомого майна. Порядок не передбачає виявляти та кваліфікувати будівництво як самочинне. На думку позивача проведене ним переобладнання не було самочинним.

У зв`язку з цим позивач наголошував на тому, що дії Миколаївського БТІ щодо інвентаризації його майна здійснено з порушенням встановлених процедур, а зроблені ним висновки не відповідають дійсності.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірним та скасувати висновок Миколаївського БТІ про віднесення до самочинної забудови будівель під літерами «Д» та «К» за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до Миколаївського БТІ є безпідставними.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 03 липня 2009 року є власником нежитлових будівель по АДРЕСА_1 , у тому числі нежитлової будівлі під літ. «Д» площею 161,4 кв.м та нежитлової будівлі кузні-прохідної під літ. «К» площею 58 кв.м.

Придбаваючи вказані будівлі, позивач знав, що розташована під ними земельна ділянка не переходить до нього у власність, а тільки у користування і йому треба укласти договір оренди, про що свідчать п. 7, 13 договору купівлі-продажу.

З рішення Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 07.07.2011 №11 випливає, що позивачу було відмовлено у переведенні нежитлової будівлі під літ. «Д» у житлову.

На підставі договору від 08 лютого 2013 року ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у тимчасове користування на умовах оренди ОСОБА_1 із земель комунальної власності для підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 .

Рішення щодо затвердження цього проекту землеустрою органом місцевого самоврядування у матеріалах справи не міститься.

Згідно з даними технічного паспорту від 09 вересня 2011 року нежитловий об`єкт по АДРЕСА_1 не містив самочинних споруд. Однак відповідно до технічного паспорту від 25 квітня 2018 року нежитлові будівлі під літ. «Д» та «К» були самочинно переобладнанні у житловий будинок та гараж, про що співробітником Миколаївського БТІ зроблено позначку.

Рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 29 березня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про зміну цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка була надана для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 вказаного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 48 ЦПК України передбачає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач це особа, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, якщо вважає їх такими.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Отже, позов пред`являється особою, якій належить право вимоги, до особи, яка повинна відповідати за позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Згідно з вимогами ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону №1952-IV якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, врегульовано Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001.

Відповідно до п. 3.2. зазначеної Інструкції (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі, підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка.

Після одержання суб`єктом господарювання інформації про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва у примітку раніше проставленого штампа уноситься запис номера та дати документа про прийняття в експлуатацію.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним.

По-перше, заявлені позивачем позовні вимоги до Миколаївського БТІ про визнання за ним права на земельну ділянку є безпідставними, бо зазначене підприємство не є належним відповідачем, тому що воно не наділене правом розпорядження землями комунальної власності. По-друге, Миколаївське БТІ діяло в межах його повноважень, що стосується проставлення позначки «самочинне будівництво» у технічному паспорті, оскільки воно мало право станом на час виготовлення технічного паспорту у 2018 році це робити. Таке право прямо передбачено у Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (в редакції на час проведення інвентаризації). Вказані дії були правомірними, бо самочинно збудоване нерухоме майно в експлуатацію не введено.

Посилання позивача на те, що до того як стати нежитловою будівлею будівля під літ «Д» була житловим будинком, на правильність дій відповідача не впливають, бо переобладнання у будь-якому випадку повинно відбуватися у законний спосіб та за встановленою процедурою.

Позивач доказів того, що переобладнання було проведено у такий спосіб, не надав.

Отже, аргументи позивача про неправомірність дій Миколаївського БТІ свого підтвердження не знайшли.

Що стосується посилань позивача на те, що судом першої інстанції були порушені вимоги процесуального закону про розгляд справи за його відсутності при неповідомленні його належним чином про дату, час і місце засідання суду, то вони є безпідставними. Матеріали справи свідчать, що позивача належним чином повідомляли про судове засідання, яке відбудеться 02 грудня 2021 року. Однак, він сам письмово просив суд здійснити розгляд справи у його відсутність і ухвалити рішення.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки викладений у ньому висновок про відсутність підстав для задоволення позову, відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

Т. В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.