З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Сидоренко І.О.,
за участю секретаря судового засідання - Зубкова В.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрована в будинку позивача, але фактично не проживає з 31.08.2018 року по теперішній час. Позивач звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації, однак його звернення відповідачем проігноровано.
Просить суд визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, при зверненні до суду просив розглядати справу без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст.. 280 ЦПК України.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 квітня 2000 року позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на дану квартиру зареєстровано за позивачем, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» № 203-2/0.81/01 від 21.01.2022 року.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача.
Згідно з довідкою Андріївської сільської ради № 975/02.4-30 від 04.11.2021 року відповідач ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за даною адресою з 31.08.2022 року.
Згідно з актом від 22.09.2021 рок, затвердженого Андріївським сільським головою, за адресою: с. Сергіївка, вул. Нова, ОСОБА_2 не проживає з 31.08.2018 року.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом.
Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача; відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку з 31.08.2018 року, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з довідкою до акту огляду медико соціальною експертною комісією позивач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи «А», у зв`язку з чим, враховуючи вимоги п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від оплати судового збору при поданні даного позову.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 908 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України ст. 150 ЖК України ст. 317, 319, 405 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений 06.10.2022 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.О.Сидоренко