ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6355/22 Справа № 213/3685/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу в період з 21 лютого 2019 року до 13 лютого 2020 року перебувало виконавче провадження № 58460918 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 з усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 24 жовтня 2017 року і до повноліття дитини. Під час проведення виконавчих дій державні виконавці допустили ряд грубих та умисних порушень законодавства України.

Жодна з указаних у виконавчому листі адрес ОСОБА_1 не відносилася до юрисдикції Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу, тому заява ОСОБА_2 підлягала поверненню відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання, однак державний виконавець Терещенко Ю. В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження та почала проводити виконавчі дії.

Державний виконавець Бурдіян Є. Ю. здійснив розрахунок заборгованості за аліментами в період з 17 листопада 2017 року до 31 жовтня 2019 року за показниками середньої заробітної плати за регіоном м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, хоча ОСОБА_1 на території м. Кривого Рогу не проживав. Крім цього, до розрахунку заборгованості за вказаними показниками включено період, коли ОСОБА_1 офіційно працював у м. Кривому Розі (21 жовтня 2019 року) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та мав офіційну заробітну плату в розмірі 4 200 грн, з якої сплачував 25 % аліментів.

Державний виконавець не надсилав на адресу місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 жодних документів, пов`язаних з відкриттям виконавчого провадження, що є порушенням частини першої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього, зазначав, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено усну домовленість про щомісячне перерахування на її картку аліментів у розмірі, встановленому рішенням суду - 1 000 грн, які ОСОБА_1 перераховував протягом усього строку, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Також неправомірність дій державного виконавця Бурдіяна Є. Ю. підтверджується і відповіддю Головного управління статистики від 22 вересня 2020 року № 10-07/3016-20.

У зв`язку з незаконністю постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунку заборгованості скасуванню підлягають і інші постанови щодо примусового виконання рішення, які значно звужують права скаржника.

Враховуючи зазначене, скаржник просив суд:

- скасувати постанову головного державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Терещенко Ю. В. (далі - Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу) про відкриття виконавчого провадження від 21 лютого 2019 року № 58460918;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу Бурдіяна Є. Ю. щодо проведення розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2017 року і до повноліття дитини за виконавчим листом Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2017 року № 213/2934/17 у виконавчому провадженні № 58460918 та скасувати розрахунок суми боргу;

- скасувати постанови: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21 лютого 2019 року; про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 02 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 02 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю від 02 грудня 2019 року; про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 03 грудня 2019 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 грудня 2019 року; про арешт майна боржника від 05 грудня 2019 року; про накладення штрафу від 05 грудня 2019 року, які прийняті у виконавчому провадженні від 21 лютого 2019 року № 58460918.

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року відмовлено повністю у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, в порядку, передбаченому ч.1 ст.447 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не довів порушення його прав діями державних виконавців. Місце відкриття виконавчого провадження було визначено стягувачем відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» за місцем роботи боржника. У цій справі між боржником і державним виконавцем виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов`язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом та державного виконавця, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження того, що державний виконавець діяв не в межах Закону України «Про виконавче провадження» і не надсилав на його адресу місця проживання жодної документації.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2021 року ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року в частині розгляду скарги про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника від 05 грудня 2019 року скасував та в цій частині провадження у справі закрив. Роз`яснив ОСОБА_1 , що розгляд справи за його скаргою в частині скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника віднесено до юрисдикції адміністративного суду. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасував, справу направив на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційний суд виходив з того, що зі змісту постанови апеляційного суду від 10 лютого 2021 року відомо, що справу розглянуто за відсутності заявника та його представника. Матеріали справи свідчать, що у справі немає доказів того, що розгляд справи мав відбутися в інший час ніж указаний в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року, як немає доказів належного повідомлення учасників справи про перенесення розгляду справи на інший час.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року в частині розгляду скарги про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника від 05 грудня 2019 року скасував.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бурдіяна Є. Ю. про накладення штрафу на боржника від 05 грудня 2019 року закрив.

В іншій частині ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року залишив без змін.

Апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_1 , окрім постанови про відкриття провадження, оскаржує ще ряд постанов, винесених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, зокрема і постанову про накладення штрафу від 05 грудня 2019 року, розгляд якої віднесено до юрисдикції адміністративних судів, тобто скарга на цю постанову не може бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

В решті суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду.

Верховний Суд постановою від 20 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Терещенко Юлії Володимирівни про відкриття виконавчого провадження від 21 лютого 2019 року у виконавчому провадженні № 58460918 залишив без змін.

В решті постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року скасувати, справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Таким чином, ухвала місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Терещенко Ю. В. про відкриття виконавчого провадження від 21 лютого 2019 року у виконавчому провадженні № 58460918 не переглядається.

Так, ОСОБА_1 посилаючись на незаконність ухвали через невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального, ставить питання про скасування ухвали Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року в повному обсязі, з ухваленням нового рішення, якою скаргу на рішення та дії державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах скарги, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги скаржника.

Встановлено, що згідно виконавчого листа № 213/2934/17 (провадження № 2/213/1324/17) від 17 листопада 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини, починаючи з 24 жовтня 2017 року і до повноліття дитини.

Виконавчий документ надійшов на виконання до Інгулецького ВДВС м. Кривий Ріг.

З 20 лютого 2020 року виконавче провадження № 58460918, за особистою заявою ОСОБА_1 , перебуває на виконанні в Саксаганському ВДВС м. Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дії державного виконавця щодо проведення розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів та постанов щодо примусового виконання рішення місцевий суд виходив з того, що у даному випадку між боржником і державним виконавцем виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який, відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов`язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом та державного виконавця, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами; боржник ОСОБА_1 не надав жодного документального підтвердження того, що державний виконавець діяв не в межах Закону України "Про виконавче провадження" і не надсилав на його адресу місця проживання жодної документації.

Проте погодитись з такими висновками колегія суддів не може з огляду на таке.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавчий документ повинен відповідати вимогам, визначеним у частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом другим розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

У поданій скарзі ОСОБА_1 не погоджувався і з розрахунком суми заборгованості зі сплати аліментів, зробленим державним виконавцем Бурдіян Є. Ю., яка становить 38 919,02 грн за період з 17 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року, посилаючись на те, що розрахунок було зроблено державним виконавцем за показниками середньої заробітної плати за регіоном м. Кривий Ріг Дніпропетровська область, тоді як він у цей період був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , тобто не мешкав на території м.Кривого Рогу та, крім того, до розрахунку включені дані, пов`язані з нарахуванням заборгованості за цими показниками в період, коли ОСОБА_1 почав офіційно працювати в м. Кривому Розі у фізичної-особи підприємця ОСОБА_5 та мав офіційну заробітну плату в розмірі 4 200 грн і з неї сплачував 25 % аліментів.

Визначення як розміру належних до сплати сум у якості аліментів, так, відповідно, і визначення розміру заборгованості по аліментах - є обов`язком виконавця. Відповідно, такі дії державного виконавця можуть бути предметом судового контролю за скаргою учасників виконавчого провадження відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки заявник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця, адже не згодний з розрахунком заборгованості по аліментам у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може вирішуватись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачено розділом VII ЦПК України.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц (провадження № 14-192цс18); від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19).

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 (провадження № 61-18142св19).

Тобто, у вказаній категорії справ стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов до помилкового рішення про те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягають вирішенню судом лише у порядку позовного провадження. Питання правомірності визначення державним виконавцем як суми аліментів, так і заборгованості за аліментами може вирішуватись в порядку судового контролю за виконання судових рішень за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця.

Крім того колегія суддів зауважує, що згідно із частинами першою та другою статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Проте місцевий суд, на вказане належної уваги не звернув та здійснив розгляд скарги без залучення до участі у розгляді стягувача - ОСОБА_2 .

Розгляд скарги на дії державного виконавця без залучення стягувача - ОСОБА_2 є порушенням норм процесуального права, про що зазначено в Постанові Верховного Суду у даній справі, висновки якого є обов`язковими до застосування.

Нормами Цивільного процесуального Кодексу не передбачено можливості залучити заінтересовану особу до участі у справі за скаргою на дії державного на стадії апеляційного розгляду.

Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини першої статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

При розгляді справи суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та залишив поза увагою, що стягувачем у виконавчому провадженні у справі є ОСОБА_2 , з участю якої відповідно до положень статті 450 ЦПК України належить розглядати скаргу, однак ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі як заінтересована особа.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, необхідно скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року, в оскаржуваній частині, - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: