Справа № 638/3935/20
Провадження № 2/638/1183/21
27 вересня 2022 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган реєстрації Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності жилим будинком (квартирою) та зняття з реєстраційного обліку,-
ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа: Орган реєстрації Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської, в якому просить усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права спільної сумісної власності квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 , є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Разом з позивачем, співвласником вказаної квартири була його мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаній квартирі зареєстровані колишня дружина позивача ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак починаючи з лютого 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкають за своїм місцем реєстрації, фактичне місце проживає відповідача позивачу не відомо. До теперішнього часу з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не знялись, чим здійснює позивачу перешкоди у користуванні своїм майном.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
20 травня 2022 року до суду від представника третьої особи надійшли пояснення в яких він зазначив, що у разі звернення позивача до органу реєстрації із рішенням суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посадовим особам Департаменту реєстрації Харківської міської ради буде надано достатньо підстав для прийняття рішення щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у поясненнях на позовну заяву просив розгляд справи проводити за його відсутністю.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1994 року, реєстраційний номер № НОМЕР_1 квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Згідно копії свідоцтва про смерть від 16.10.2019, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.02.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2004 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.
Таким чином, суд зазначає, що заявлена вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідачів у вказаній квартирі не може бути задоволена у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), вимог про що позивачем не заявлено.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року №61-5924ск18.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про усунення ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права спільної сумісної власності квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 200, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган реєстрації Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради (адреса. м. Харків, пр-т Науки 17-а) про усунення перешкод у здійсненні права власності жилим будинком (квартирою) та зняття з реєстраційного обліку відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Третя особа: Орган реєстрації Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради (адреса: м. Харків, пр-т Науки 17-а).

Повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2022 року.

Суддя Л.М. Рибальченко