Провадження № 2/686/1249/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Антосєві В.П.,

за участю представника позивача

ОСОБА_1

представника відповідача Куца І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен», Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності договору, -

встановив:

14 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Люкс-Рейзен», ДП «Український інститут інтелектуальної власності», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності договору.

На обґрунтування свого позову позивач, в інтересах якого діє ОСОБА_1 вказав, що він є власником торговельної марки «Lux-reisen» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , яка являє собою комбінацію позначень у вигляді слів «Lux-reisen», графічного зображення півмісяця, направленого вліво навколо слова «reisen» з правої сторони та трьох п`ятикутних зірок різного розміру, які розміщенні біля верхньої частини півмісяця над словом reisen». Позначення торговельної марки виконано у чорному, синьому та блакитному й зареєстровано для таких послуг класу 39 МКТП: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих. Проте, з відомостей із Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг позивачем було встановлено те, що власником торговельної марки на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен». Позивачем сформовано звернення до ОСОБА_3 , який був учасником (засновником) ТОВ «Люкс-Рейзен», щодо пояснення обставин набуття ТОВ «Люкс-Рейзен» прав власності на торговельну марку на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 і ОСОБА_3 надано позивачу копію договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг, який укладено між ОСОБА_4 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року, та зареєстровано 25 червня 2018 року у реєстрі за № 23479 та рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 червня 2018 року про передачу свідоцтва України № НОМЕР_1 від ОСОБА_4 на користь ТОВ «Люкс- Рейзен». Так, відповідно до умов договору про передання виключних майнових прав ОСОБА_4 передав на користь ТОВ «Люкс-Рейзен» виключні майнові права на знак для товарів та послуг, що посвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , перелік послуг (товарів) згідно із «Кл. 39 МКТП 11-2018»: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих. Проте, позивач зазначає, що будь-яких документів, пов`язаних зі зміною власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 ОСОБА_2 не підписував, не надавав повноважень на підписання таких документів від його імені й не формував власного волевиявлення на укладення такого правочину. Тому, просить суд визнати недійсним договір про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг згідно із свідоцтва України № НОМЕР_1 , який укладено між ОСОБА_4 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року, скасувати здійснену 25 червня 2018 року в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг за № 23479 реєстрацію договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг згідно із свідоцтва України № НОМЕР_1 , який укладено між ОСОБА_4 та ТОВЛюкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року, скасувати рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 08 червня 2018 року про передачу права власності на знак для послуг класу 39, на які зареєстровано знак на підставі свідоцтва України № НОМЕР_1 , від ОСОБА_4 на користь ТОВ «Люкс-Рейзен», зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки, ведення якого здійснюється в електронній формі, стосовно свідоцтва України № НОМЕР_1 , поновивши право власності на торговельну марку на підставі вказаного свідоцтва за ОСОБА_4 , та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року у справі відкрите провадження та призначено по справі підготовче засідання.

01 лютого 2021 року від ТОВ «Люкс-Резейн» надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені наступні доводи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 : у березні-квітні 2018 року між ТОВ «Люкс-Рейзен» та ОСОБА_2 було проведено перемовини, щодо передачі ОСОБА_2 . Товаристу з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен» права власності на Свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 . Приводом для проведення даних перемовин слугувало порушення прав ОСОБА_5 , який перший у власній діяльності використав текстове та графічне зображення знаку для товарів і послуг, щодо реєстрації якого ОСОБА_2 подано 02.02.2015 року заявку № m201501128, за наслідками яких, ОСОБА_2 погодився передати право власності на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва № НОМЕР_1 ТОВ «Люкс-Рейзен». 04 квітня 2018 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Люкс-Рейзен» укладено договір про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг.За цим договором ОСОБА_2 передає ТОВ «Люкс-Рейзен» у повному обсязі всі виключні майнові права, що випливають із свідоцтва на вказаний Знак, а ТОВ «Люкс-Рейзен» приймає всі виключні майнові права на Знак у повному обсязі від відчужувача в порядку передбаченому цим Договором. 04 квітня 2018 року, між сторонами на виконання даного договору укладено акт приймання-передачі до договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг. Відомості про перехід права власності на Свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 опубліковані в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесено до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, згідно рішення Мінекономрозвитку від 08 червня 2018 року, реєстраційний номер 23479. Тобто, ТОВ «Люкс-Рейзен» набуло прав власності на Свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 зареєстроване у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25 березня 2016 року на підставі договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, який підписано ОСОБА_2 та повністю відповідав його волі.

Також, у відзиві зазначається, що перемовини щодо передачі права власності на свідоцтво України № НОМЕР_1 проводились керівництвом та засновниками ТОВ «Люкс-Рейзен» саме з ОСОБА_2 . За наслідками даних перемовин, ОСОБА_2 погодився передати ТОВ «Люкс-Рейзен» права власності на свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 і повідомив, що його юрист підготує проект даного договору, який буде підписаний сторонами. 04 квітня 2018 року ОСОБА_2 особисто передав на підпис ТОВ «Люкс- Рейзен» договір про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг та акт приймання-передачі до договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг. Крім того, договір про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг та акт приймання-передачі до договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг скріплені печаткою ФОП ОСОБА_2 , що свідчить про те, що даний договір відповідав його волі та був підписаний саме ним. Тому, факт використання печатки ФОП ОСОБА_2 свідчить про підписання саме ним договору та акта. У відзиві зазначається, що відомості про передачу прав на знак для товарів і послуг № 210276 були внесені до реєстру 26 червня 2018 року. З моменту внесення відомостей до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг по час подання позову ОСОБА_2 не звертався до ТОВ «Люкс-Рейзен» з претензіями щодо переходу права власності на знак для товарів і послуг. Крім того, ОСОБА_2 є засновником ТОВ Каса «Люкс-Рейзен», яке на підставі заявки № m201707319 поданої 04.04.2017 року отримало свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 .На даний момент, право власності на дане свідоцтво, відчужено на користь ТОВ «КЛР ЮА» на підставі договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг.У ході розгляду заявки № m201707319 поданої 04.04.2017 року ДП "Український інститут інтелектуальної власності" надіслало ТОВ Каса «Люкс-Рейзен» повідомлення № 121883/3M/18 від 26.11.2018 року про можливу відмову у реєстрації знаку, з огляду на схожість знаку поданого на реєстрацію настільки, що його можна сплутати із комбінованим знаком раніше зареєстрованим ТОВ «Люкс-Рейзен» згідно свідоцтва № 210276 від 25.03.2016 року. Вказані обставини свідчать про те, що станом на момент отримання повідомлення про можливу відмову у реєстрації знаку, ОСОБА_2 достовірно знав про існування даних обставин, про те, не вчинив жодних дій з огляду на те, що такий договір підписувався саме ним та відповідав його волі. Отже, ОСОБА_2 проводив перемовини щодо підписання договору, підписував оспорюваний договір, та після його підписання визнавав даний факт. А тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 та зобов`язано ДП «Український інститут інтелектуальної власності» надати до суду оригінал договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг згідно із свідоцтва України № НОМЕР_1 , який укладено між ОСОБА_4 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року.

03 лютого 2021 року від відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що свідоцтво України на знак для товарів і послуг є чинним після державної реєстрації і обов`язковій державній реєстрації підлягає не договір, а сам факт передачі виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг. Отже, лише після державної реєстрації факту передачі виключних майнових прав, шляхом внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, правонаступник набуває всіх прав інтелектуальної власності, передбачених законодавством України. При цьому, передача права власності на знак здійснюється на підставі договору про передачу права власності на знак. Договір підписується сторонами, що його укладають. Підпис складається з повного найменування посади особи, яка підписує договір, особистого підпису, ініціалів, прізвища, дати і скріплюється печаткою. Чинним законодавством не передбачено повноваження Установи та спосіб, у якій вона може здійснювати перевірку повноважень осіб, які підписали договір про передачу права власності на знак. А тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

08 лютого 2021 року від ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечує проти позовних вимог та зазначає, що момент прийняття рішення від 08.06.2018 (про передачу права власності знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від ОСОБА_4 на користь ТОВ «Люкс-Рейзен») у Мінекономіки не було жодних законних підстав для відмови в публікації та внесенні до реєстру відомостей про передачу права власності на знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 . Укрпатент зазначає, що свідоцтво України на знак для товарів і послуг є чинним після державної реєстрації.Обов`язковій державній, реєстрації підлягає не договір, а сам факт передачі виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг. Отже, лише після державної реєстрації факту передачі виключних майнових прав, шляхом внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, правонаступник набуває всіх прав інтелектуальної власності, передбачених законодавством України. Також, у відзиві вказано, що до компетенції Мінекономіки не входить перевірка повноважень представників сторін договору на підписання такого договору, за яким відбувається відчуження виключного права на знак для товарів та послуг. А відтак, у Мінекономіки не було жодних законних підстав відмови в публікації та внесенні до реєстру відомостей про передачу прав власності на знак за свідоцтвом № НОМЕР_1 , з огляду на те, що заявником у повній відповідності до вимог Закону та Інструкції було подано пакет документів, необхідних для реєстрації передачі права власності на знак. Таким чином, Мінекономіки здійснило відповідні дії з публікації та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак за свідоцтвом № НОМЕР_1 на підставі всіх необхідні і передбачених для цього законодавством документів. Щодо доводів позивача про те, що ОСОБА_2 не підписував документів, пов`язаних із зміною власника торговельної марки (договір від 04.04.2018 року), та не надавав повноважень на підписання таких документів, то представник відповідача зазначив, що у даному разі єдиним належним і допустимим доказом встановлення справжності підпису може бути лише відповідний Висновок судово-почеркознавчої експертизи, завданням якої є встановлення приналежності почерку й підпису саме тій особі, від імені якої він поставлений.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року зобов`язано Міністерство інфраструктури України надати суду: оригінали заяви про намір відкриття маршруту та оригінали додатків до такої заяви, за якою отримано дозвіл № 008720 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Республікою Польща, виданого 03.05.2018 року; оригінали заяви про намір відкриття маршруту та оригінали додатків до такої заяви, за якою отримано дозвіл № 002118 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Республікою Польща, виданого 29.07.2018 року. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницьктранс» надати суду: оригінали листів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 : вих. № 306 від 30 травня 2018 року, вих. № 242 від 04 березня 2018 року, та інших документів, що подавались ФОП ОСОБА_4 за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року призначено по справі комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року поновлено провадження по справі у зв`язку із надходженням заяви представника позивача ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі суду від 17.05.2021 року.

Ухвалою суду від 01 червня 2021 року в задоволенні заяви про виправлення описки відмовлено, на час проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи, призначеної згідно ухвали суду від 17 травня 2021 року, зупинено провадження по справі.

08 квітня 2022 року до суду надійшов висновок експертів № 6334/6335/6336/21-21 від 01.04.2022 року разом із матеріалами цивільної справи №686/31012/20.

Ухвалою суду від 11 квітня 2022 року поновлено провадження по даній справі та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 26 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Люкс-Рейзен» - Куц І.О. просив відмовити та долучив до матеріалів справи письмовий виступ у судових дебатах.

В судове засідання представник відповідача Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відношення до позовних вимог виклав у відзиві на позовну заяву.

В судове представник відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, ставлення до позовних вимог виклав у відзиві на позовну заяву, розгляд справи просив проводити без участі представника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 зареєстрованого в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.03.2016 року ОСОБА_4 вказаний власником торговельної марки «Lux-reisen», яка являє собою комбінацію позначень у вигляді слів «Lux-reisen», графічного зображення півмісяця, направленого вліво навколо слова «reisen» з правої сторони та трьох п`ятикутних зірок різного розміру, які розміщенні біля верхньої частини півмісяця над словом reisen». Позначення торговельної марки виконано у чорному, синьому та блакитному й зареєстровано для таких послуг класу 39 МКТП: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих.

Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , копією висновку формальної експертизи заявки на знак для товарів і послуг №18453/3 від 11 червня 2015 року та біографічних даних до них про відповідність заявки вимогам Закону та копією бібліографічних даних до нього, копією висновку про відповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи від 12.02.2016 року та бібліографічними даними до нього.

Згідно довідки Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08 травня 1998 року Кам`янець-Подільським МВ УМВС України в Хмельницькій області був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 із помилковим зазначенням прізвища « ОСОБА_7 ». 23 листопада 2008 року взамін вказаного паспорта Хмельницьким РВ УДМС України в Хмельницькій області було оформлено та видано ОСОБА_2 паспорт громадянина України № НОМЕР_4 із зазначенням прізвища « ОСОБА_8 ».

У відповідності до пункту першого частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 418 ЦК України передбачено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Згідно із ч. 1 ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Положеннями ч. 1 ст. 494 ЦК України передбачено, що право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом.

За змістом ст. 495 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу приписів частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина друга статті 638 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Так, 04 квітня 2018 року укладено договір про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг, згідно якого відчужувач ( ОСОБА_4 ), якому належать виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на знак для товарів і послуг, що посвідчуються Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , перелік послуг (товарів) згідно «Кл.39 МКТП 11-2018» передає набувачу (ТОВ «Люкс-Рейзен») у повному обсязі всі виключні майнові права, що випливають із свідоцтва на вказаний Знак, а набувач приймає всі виключні майнові права на знак у повному обсязі від відчужувача в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 8.2 вказаного Договору договір складено українською мовою в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами.

А згідно п. 8.4 Договору всі додатки та доповнення до цього договору являються його невід`ємною частиною.

Окрім того, 04 квітня 2018 року ОСОБА_4 (відчужувачем) та ТОВ «Люкс-Рейзен» (набувачем) було укладено акт приймання-передачі до Договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, згідно якого у рамках договору відчужувач передає набувачеві наступне: електронний варіант Знаку на цифровому носії; Свідоцтво на знак для товарів і послуг № 210276, перелік послуг (товарів) згідно «Кл.39 МКТП 11-2018»: автобусне перевезення; автомобільне перевезення; доставляння товарів; зберігання товарів; інформування щодо перевезення; пасажирське перевезення; посередницькі послуги у перевезенні; послуги таксі; прокат автомобілів; прокат автобусів далекого прямування; супроводжування подорожуючих; а також усі додатки до них.

Відповідно до п. 3 вказаного акту приймання-передачі від 04.04.2018 року даний акт вступає в силу з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками.

Як вбачається із рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 червня 2018 року, реєстраційний номер 23479, Мінекономрозвитку розглянуло заяву правонаступника власника свідоцтва ТОВ «Люкс-Рейзен» про публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак і прийняло рішення опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для послуг класу 39, на які зареєстровано знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 передано власником свідоцтва ОСОБА_4 товариству з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен». Дата публікації та реєстрації 25.08.2018 року.

Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва (дублікату) на торговельну марку № НОМЕР_1 та бібліографічними даними до нього, копією виписки з Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відносно свідоцтва № НОМЕР_1 станом на 02.10.2020 року, копією бібліографічних даних свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Згідно п. 7 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1114 ЦПК України факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Пунктом 1 ст. 13 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва Установа здійснює державну реєстрацію знака, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості. Форма Реєстру та порядок його ведення визначаються Установою.

Пунктом 1.2 Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстрів відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 03.08.2001 № 576 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.08.2001 за №718/5909 (далі - Інструкцією) передбачено, що передача права власності на знак здійснюється на підставі договору про передачу права власності на знак.

Пунктами 2.3.1, 2.4 розділу 2 Інструкції встановлені вимоги до договорів про передачу права власності на знаки та ліцензійних договорів. Згідно з пунктом 2.3.1 Інструкції у договорі (ліцензійному договорі) або витягу з договору (ліцензійного договору) повинні бути вказані: сторони договору; предмет договору; номер свідоцтва; перелік товарів і послуг із зазначенням класів МКТП, на які поширюється передача права власності; місцезнаходження (місце проживання) сторін. Договір підписується сторонами, що його укладають. Договір від імені юридичної особи підписується особою, що має на це повноваження. Підпис складається з повного найменування посади особи, яка підписує договір, особистого підпису, ініціалів, прізвища, дати і скріплюється печаткою (абз. 2, 3 п. 2.4. Інструкції).

Відповідальність за достовірність інформації, наведеної в документах, і подаються до Установи, несуть сторони договору (абз. 5 п. 2.4. Інструкції).

Так, представник позивача ОСОБА_1 вказує, що будь-яких документів, пов`язаних зі зміною власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 позивач ОСОБА_2 не підписував, не надавав повноважень на підписання таких документів від його імені й не формував власного волевиявлення на укладення такого правочину.

Згідно висновку експерта за результатами комплексної судової технічної та почеркознавчої експертизи №6334/6335/6336/21-21 від 01.04.2022 року, підписи від імені ОСОБА_4 у договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України № НОМЕР_1 , який укладено між ОСОБА_4 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року, в графах «Відчужувач», - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Відтиск печатки ФОП ОСОБА_2 в наданому на дослідження документі - Договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року нанесені печаткою, вільні зразки якої надані для порівняльного дослідження отримані від Міністерства інфраструктури України.

Згідно даного висновку, підписи від імені ОСОБА_4 у Договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України № НОМЕР_1 , який укладено між ОСОБА_4 та ТОВ «Люкс-Рейзен» 04 квітня 2018 року, в графах «Відчужувач», - виконані не тією особою, від імені якої вони зазначені.

Так, у разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв`язку з не підписанням договору особою, яка вказана стороною договору, можливе у тому випадку, якщо ця особа у подальшому не схвалила такого правочину та у неї не було волевиявлення на укладення такого правочину.

Отже, наданими до справи документами підтверджується факт вчинення позивачем спірного правочину і наступне його прийняття схвалення.

Зокрема, вчинення правочину між сторонами підтверджується наявністю не лише підписів на спірному договорі, але і наявністю відтисків печаток позивача так відповідача.

Однак, як вбачається із матеріалів справипозивачу ОСОБА_2 було відомо про використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен» знаку для товарів і послуг (торговельну марку) «Lux-reisen», а з позовною заявою про визнання недійсним договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів та послуг згідно із Свідоцтвом № НОМЕР_1 , звернувся до суду лише 14.12.2020 року

Так, ДП "Український інститут інтелектуальної власності" надіслало Товаристу з обмеженої відповідальності Каса «Люкс-Рейзен» в особі представника Ващука Я.П., повідомлення від 26.11.2018 року вих. № 12183/ЗМ/18 про можливу відмову у реєстрації знаку, з огляду на схожість знаку поданого на реєстрацію настільки, що його можна сплутати із комбінованим знаком раніше зареєстрованим ТОВ «Люкс-Рейзен» згідно свідоцтва № 210276 від 25.03.2016 року.

А як вбачається із детальної інформації про юридичну особу, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ Каса «Люкс-Рейзен» є ОСОБА_2 .

Згідно положень ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Факт наявності волевиявлення у позивача на укладення договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва № НОМЕР_1 , підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в судовому засіданні вказали, що позивач ОСОБА_2 сам запропонував укласти такий договір з відповідачем, а також, що позивач після підписання договору, у розмові декілька разів підтверджував факт підписання договору і не висловлював заперечень щодо даної події.

Більше того, позивачем не спростовано факт підписання ним акту приймання-передачі до договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року

Схвалення правочину позивачем ОСОБА_2 , також, підтверджується наявністю на спірному договорі відтисків печатки «ФОП ОСОБА_4 ».

При цьому, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

Зокрема, згідно висновку експерта №6334/6335/6336/21-21 від 01.04.2022 року відтиск печатки ФОП ОСОБА_2 в наданому на дослідження документі - Договорі про передання виключних майнових прав (прав власності) на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року нанесені печаткою, вільні зразки якої надані для порівняльного дослідження отримані від Міністерства інфраструктури України.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що у даному випадку печатка використовувалася проти волі позивача, оскільки позивачем не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки та наявності в оскаржуваному договорі підпису невстановленої особи.

А наявність відбитку печатки ОСОБА_2 свідчить про те, що позивач має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах. Доказів її загублення, викрадення або в інший спосіб вибуття її з володіння позивача або використання її іншою особою не надано.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі №926/2308/19, аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 23.07.2019 у справі № 918/780/18.

Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними. Доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що спірний Договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, зважаючи на підтвердженість фактів волевиявлення учасника правочину на укладення такого Договору, прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення стороною позивача спірного правочину, виходячи з положень законодавства України, матеріалів та обставин справи, у даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним Договору про передання виключних майнових прав (права власності) на знак для товарів і послуг, згідно Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Відмова у задоволенні позову в частині вимог позивача про визнання недійсним договору, у свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення похідних від визнання недійсним договору позовних вимог.

Відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11-13, 15, 16, 77, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 207, 215, 418, 420, 492, 494, 495, 626, 627, 638 ЦК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен», Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення складено 30.09.2022 року.

Суддя: О.М. Палінчак