КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3947/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.,

при секретарі Мельник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року постановлене під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», за результатами розгляду якого просив:

- зобов`язати ПрАТ «Київстар» розглянути звернення ОСОБА_1 від 21 травня 2020 року в установленому законом порядку;

- стягнути з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.;

- стягнути з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування коштів, витрачених на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1 022 грн.00 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян» він звернувся до ПрАТ «Київстар» із зверненням від 21травня 2020 року, в якому просив надати:

- інформацію про похвилинний тариф надання послуг у мережі;

- інформацію про вартість роумінгу з ПАТ «Укртелеком»;

- інформацію про вартість роумінгу з ПрАТ «Vodafone Україна»;

- інформацію про вартість роумінгу з ТОВ «Лайфселл».

Вказане звернення було надане у звичайному вигляді, підписане електронним ключем у форматі p7s, як визначено ч. 12 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та направлене електронним відправленням, що підтверджується як самим зверненням, так і скріном з журналу вихідної кореспонденції за 21 травня 2020 року.

Разом з тим, позивач зазначав, що відповіді у порядку, визначеному ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», відповідач йому не надав.

Крім того, відповідачем також не було надано йому письмової відповіді про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві, із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, шо ненаданням відповіді на звернення відповідачем порушено право позивача, визначене ст. 40 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», що і стало підставою для звернення з цим позовом.

При цьому, обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення моральної шкоди, вказував, що відповідач своїми діями щодо відмови у розгляді його звернення, спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності неодноразового повторного звернення для встановлення істини, тощо.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року визнано неподаною та повернуто особі яка її подала.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем 20 грудня 2021 року шляхом направлення на електронну адресу суду було подано апеляційну скаргу підписану за допомогою кваліфікованого електронного підпису. За результатами розгляду якої просив суд, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що надісланий ним запит не містить ознак звернення громадян та не є зверненням громадянина у розумінні положень Закону України «Про звернення громадян».

Зазначаючи також про безпідставність неврахування судом першої інстанції тих обставин, що протиправними діями відповідача позивачу завдано немайнової шкоди, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності неодноразового повторного звернення для встановлення істини, тощо.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2022 року ОСОБА_3 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року, відкрито апеляційне провадження, надано термін щодо подачі відзиву.

Представником Приватного акціонерного товариства «Київстар» подано відзив на апеляційну скаргу, зазначаючи про те, що всі аргументи апеляційної скарги дублюють дослівно позовну заяву, відповідь на відзив та інші пояснення позивача, щодо яких відповідач уже надавав пояснення у відзиві та запереченнях, а також у додаткових поясненнях, у зв`язку з чим необхідність їх повторного спростування відсутня. Позивач не навів конкретних обставин та правового обґрунтування порушень відповідача під час розгляду інформаційного запиту в частині інформації про тарифи та надання послуг. Всі розшифрування за номером позивача щодо надання яких існує технічна можливість у відповідача доступні позивачу у системі самообслуговування «Мій Київстар» на відповідному веб-сайті або встановленому додатку на кінцевому обладнанні. З огляду на зазначене відповідач вважав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року справу призначено до розгляду.

Учасники справи повідомлялися в установленому законом порядку про час та місце її розгляду. В судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися виходячи з положень ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Київстар» з заявою про надання інформації виходячи з положень Закону України «Про інформацію», в якій просив ПрАТ «Київстар» надати наступну інформацію:

- інформацію про похвилинний тариф надання послуг у мережі;

- інформацію про вартість роумінгу з ПАТ «Укртелеком»;

- інформацію про вартість роумінгу з ПрАТ «VodafoneУкраїна»;

- інформацію про вартість роумінгу з ТОВ «Лайфселл».

Вказана заява була підписана ЕЦП та 21 травня 2020 року направлена на електронну адресу ПрАТ «Київстар» ().

29 травня 2020 року ПрАТ «Київстар» надало ОСОБА_1 відповідь за № /03/03/02, в якій зазначено, що абонентський номер позивача обслуговується на тарифному плані «Київстар Онлайн 3G 2018», а інформацію по тарифному плану «Київстар Онлайн 3G 2018» можна отримати на веб-сайті компанії Київстар.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою на підставі положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» таким чином оскільки надісланий позивачем запит не містить ознак звернення громадян та фактично не є зверненням громадянина у розумінні положень Закону України «Про звернення громадян», то відсутні підстави для зобов`язання ПрАТ «Київстар» розглянути звернення ОСОБА_1 від 21 травня 2020 року у порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян». А надана ПрАТ «Київстар» відповідь 29 травня 2020 року на звернення вказувала на те, що абонентський номер позивача обслуговувався по тарифному плану «Київстар Онлайн 3G 2018», і інформацію по тарифному плану «Київстар Онлайн 3G 2018» можна отримати на веб-сайті компанії Київстар.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вказував на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення такої шкоди діями відповідача.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частина 1 ст.5, ст. 6, 7 Закону України «Про звернення громадян» встановлює вимоги до звернення, а саме: звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У свою чергу, ст. 40 Конституції України гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке гарантоване ст. 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

При цьому, закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено Законами України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, законодавство розмежовує поняття запит на отримання інформації та поняття і види звернень громадян України.

Так, положеннями ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено поняття запиту на отримання інформації, відповідно до якої - це прохання особи до розпорядника інформації, надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Тобто, звернення громадян та запит на інформацію відрізняються між собою своїм змістом: запит - прохання надати інформацію, звернення - прохання вчинити певні дії, викладені у пропозиціях, заявах чи скаргах.

При цьому, запит на інформацію подається з метою реалізувати конституційне право на отримання інформації, передбачене ст. 34 Конституції України і детально врегульоване Законом України «Про доступ до публічної інформації», а звернення громадян - з метою реалізації низки конституційних прав, зокрема, прохання щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення або надання пропозицій (зауважень) щодо діяльності відповідного органу державної влади, установи, підприємства, організації незалежно від форм власності (ст.3 Закону України «Про звернення громадян»).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з урахуванням матеріалів справи, пояснень та наданих доказів сторонами було правомірно встановлено, що надісланий позивачем запит не містить ознак звернення громадян, та за своєю суттю не є зверненням громадянина в розумінні положень Закону України «Про звернення громадян». Що вказує на відсутність підстав для зобов`язання ПрАТ «Київстар» розглянути звернення позивача від 21 травня 2020 року в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині щодо відмови у задоволенні заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 23 ЦК України.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, згідно роз`яснень, які викладені у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при ньому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивачі зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач, заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди, відповідно до ст. 81 ЦПК України не надав жодного доказу, який би підтвердив завдану шкоду, неправомірність поведінки відповідача, взяємозв`язок такої поведінки та завданої шкоди, вини відповідача.

Крім того, оскільки вимога про відшкодування шкоди є похідною від вимоги про зобов`язання вчинити дію, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову у цій частині.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: