Житомирський апеляційний суд
Категорія 36 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №295/15803/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз", про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (далі ТОВ "Житомиргаз збут", Товариство, позивач) звернулось з даним позовом та після його уточнення просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ за період з 24.11.2018 по 31.03.2021 в сумі 7301,99 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що відповідач є побутовим споживачем природного газу для опалення газової плити, котла-колонки, котрий постачається за адресою: АДРЕСА_1 .

На ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок, у зв`язку з чим вона погодилась на приєднання до умов публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам. Зобов`язання щодо внесення плати за надані послуги з газопостачання відповідач своєчасно не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2021 становить 7301,99 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ "Житомиргаз збут" подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дане рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставами для його скасування.

Судом неповно з`ясовані обставини справи, без проведення належного дослідження всіх доказів, що є в матеріалах справи й наданням їм відповідної оцінки.

Рішення ухвалено упереджено й суб`єктивно, всупереч вимогам цивільного та спеціального законодавства й неправильним тлумаченням цих норм,

Суд в оскаржуваному рішенні не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів сторін, обмежився лише формальними висновками без посилання на норми права, які було порушено.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Зінкевич Д.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що рішення по даній справі винесено з дотриманням всіх матеріальних та процесуальних норм права та є законим, а апеляційна скарга є необґрунтованою. Доводи, що викладені в ній є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив ТОВ «Житомиргаз збут» просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів сторін, здійснив вибіркове дослідження доказів, що як наслідок привело до хибного сприйняття доводів та доказів позивача та пояснень представника третьої сторони, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі.

Згідно письмових пояснень представника третьої особи - Акціонерного товариства «Житомиргаз», товариство підтримує апеляційну скаргу, оскільки оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, без повного з`ясування обставин справи та належного дослідження доказів. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними позивачем належними, достовірними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу для опалення плити та котла згідно з особовим рахунком НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, за період з 24.11.2018 по 31.03.2021 вона має заборгованість за спожитий природний газ у сумі 7301,99 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила постачання природного газу) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу».

Відповідно до п. 2 розділу III Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Типовий договір постачання природного газу з побутовим споживачем затверджено постановою НКРЕКП від 01.12.2015 №2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам», яка набрала чинності з 01.12.2015.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов`язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1378/27823 (далі - Кодекс), договір транспортування природного газу та технічна угода (за наявності), що укладені між сторонами.

Як вбачається з п. 3 ч. 1 розділу І Кодексу, дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до п. 1 ч. 4 розділу IX Кодексу, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно з п. 4 ч. 4 розділу IX Кодексу, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

Отже, в разі якщо споживач не повідомив показники спожитого природного газу, Оператор ГРМ самостійно визначає такий об`єм.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Як убачається із матеріалів справи належних та допустимих доказів про зняття контрольних показників лічильника природного газу споживача, позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що починаючи з 12 грудня 2018 року було припинено газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується змістом Акту від 12.12.2018 № 210700/142.

Слід звернути увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про відновлення у подальшому постачання природного газу відповідачу.

Згідно розрахунку споживання природного газу, що долучений позивачем, станом на 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість у розмірі 18216 грн. 29 коп. (а. с. 7 т. 1), а фактично позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за період з 24 листопада 2018 року по 12 грудня 2018 року.

Відповідно до довідки управління метрології АТ «Житомиргаз» сумарна можлива максимальна витрата природного газу споживачем ОСОБА_1 складає 3, 64 м. куб.

( а. с. 88 т. 2).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що приймаючи до уваги акт від 12.12.2018 року, та сумарну максимальну можливість витрат ГСО за період починаючи з 24 листопада 2018 року по 12 грудня 2018 року (20 календарних днів) споживач могла використати лише 1747,2 м3 ( 20 календарних днів х 24 години х максимальну потужність 3,64 м3/ год).

А враховуючи вартість газу у вказаний період, сума яка підлягала б сплаті мала становити 14936,67 грн. ( 1747,2м3 х 8,54892 грн. за 1 м3).

Таким чином, позивачем неправомірно проведено нарахування вартості об`єму спожитого газу в сумі 18216,29 грн. у вказаний період замість 14936,67 грн.

Встановлено, що 26 березня 2021 року позивачем було повідомлено ОСОБА_1 , що сума заборгованості за природний газ складає 587,01 грн ( а.с. 185 т.1).

У той же час, згідно фінансового стану станом на 26.03.2021 заборгованість становить 7574,98 грн., це підтверджує неправильність розрахунку про її заборгованість.

Як убачається із матеріалів справи, зокрема, даних щодо фінансового стану за особовим рахунком ОСОБА_1 , який наданий позивачем ( а.с. 145 т.1) та історії показників наданих відповідачем ( а.с.95 т.2), за період з 12 березня 2020 року по 31 березня 2021 року відображення кількості метрів кубічних використаного газу вказаних позивачем та відповідачем співпадають. Проте позивачем, як оператором ГРМ не здійснено розподілу об`єму спожитого газу на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог Кодексу ГРС, що дало б підстави проведення нарахування заборгованості виходячи з роздрібної вартості у певний період.

Також встановлено, що позивачем проведено нарахування заборгованості в липні 2020 року виходячи з ціни на природний газ - 6,4277 грн., в той час коли в липні 2020 року роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів становила 2,9749540 грн., що призвело до надмірного нарахування заборгованості на суму - 15228,88 грн.

У той же час ОСОБА_1 згідно наданих доказів (а.с. 145 т.1) за вказаний період та станом на березень 2021 року сплачено 64 000,00 грн., що свідчить про виконання відповідачем у повному обсязі зобов`язання по оплаті споживання природного газу.

За таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 06 квітня 2022 року.