Справа 688/56/22
№ 2-сз/688/6/22
Ухвала

Іменем України

16 вересня 2022 року м. Шепетівка

Суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Козачук С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору в справі №688/56/22 2/688/219/22,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про повернення судового збору в розмірі 908 грн., сплаченого ним помилково при подачі позову до суду у справі №688/56/22 2/688/219/22, оскільки, вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не мав його сплачувати.

Дослідивши матеріали справи, дійшла висновку у задоволенні заяви відмовити з наступних підстав.

В провадженні Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області перебувала цивільна справа №688/56/22 2/688/219/22 за позовом ОСОБА_1 до структурного підрозділу Козятинської колійної машинної станції Філії «Центр з будівництва та ремонту колії» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі (допуск до роботи), стягнення середнього заробітку за час відсторонення.

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією №ПН5539701 від 30.12.2021 року.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 серпня 2022 року рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для подання заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлено ставку судового збору в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а за подачу до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою встановлено ставку судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Слід зазначити, що за час відсторонення працівника від роботи заробітна плата не нараховується. У разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі №728/2955/18 від 10.01.2019 року, починаючи з 1 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники- позивачі звільняються від сплати судового збору.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі 761/943/18.

В своїй постанові від 27.04.2021 року у справі № 182/729/17 Верховний Суд висловив позицію про те, що згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини п`ятої статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Із положень приписів ст.ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст.ст. 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» прослідковується, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №12- 301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Таким чином, пільга, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та про стягнення середнього заробітку за весь період відсторонення від роботи.

А тому, суд не вбачає підстав для повернення судового збору та вважає необхідним у задоволенні поданої заяви відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353 ЦПК України, ст.ст. 4-6 Закону України «Про судовий збір», суддя -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору в справі №688/56/22 2/688/219/22 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.В. Козачук