Справа № 462/8892/21 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/599/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

03.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з державного підприємства (далі ДП) «Львівський державний завод «ЛОРТА» заборговану заробітну плату в сумі 16120 грн. 95 коп., вихідну допомогу в сумі 4336 грн. 20 коп., компенсацію за 34 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 6400 грн. 50 коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.09.2021 року по день ухвалення судом рішення в даній справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 17.09.2021 року її звільнено з роботи з посади інженера-конструктора другої категорії відділу головного конструктора ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, в день звільнення їй не було виплачено усіх належних до виплати сум, а саме: заробітну плату за період з квітня по вересень 2021 року, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 4336 грн. 20 коп., та компенсацію за 34 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 6400 грн. 50 коп., згідно з пунктом 2 наказу №234к від 17.09.2021 року про її (позивача) звільнення з роботи.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з квітня по вересень 2021 року в сумі 16120 грн. 95 коп., вихідну допомогу в сумі 4336 грн. 20 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 6400 грн. 50 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 10000 грн., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають утриманню при виплаті заробітної плати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просить його скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану позовну вимогу задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача у її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 26251 грн. 53 коп.

Апелянт не погоджується з висновком суду про зменшення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, на який вона має право відповідно до закону, і ввважає, що в цій частині вирішення спору суд допустив порушення норм матеріального права.

Наголошує, що впродовж тривалого періоду часу відповідач порушував вимоги закону, не виплачуючи нараховану їй заробітну плату та не провівши з нею повний розрахунок у день звільнення, позаяк, вона діяла добросовісно, звернувшись до суду із вказаним позовом у короткий проміжок часу після свого звільнення.

Звертає увагу, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні вичерпно врегульоване нормами трудового права і не потребує додаткового тлумачення, оскільки правова природа такого відшкодування здійснює функцію гарантування прав найманих працівників, а не санкційну за невиконання стороною своїх зобов`язань.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30.08.2022 року, є дата складення повного судового рішення 09.09.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» №234к від 17.09.2021 року позивачку звільнено з посади інженера-конструктора другої категорії відділу конструкторського супроводження серійних виробів (812) з 17.09.2021 року відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.

Пунктом 2 даного наказу передбачено виплату позивачці компенсації за 34 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно статті 44 КЗпП України.

У день звільнення підприємство не провело з позивачем повного розрахунку, що відповідачем не заперечується, відтак, спору щодо належних їй до виплати у день звільнення сум немає.

Також встановлено, що нарахована позивачці за спірний період заробітна плата, після утримання з неї обов`язкових платежів та зборів (ПДФО та військовий збір), частково виплачувалась, однак, правильність визначеного позивачкою та присудженого судом розміру заборгованості по заробітній платі апеляційний суд не перевіряє, оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116 КЗпП).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Так, зокрема, пунктом 4 вказаного Порядку (у редакції, чинній станом на липень 2021 року) визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового

характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму; н) винагороди державним виконавцям.

В цьому пункті також зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Крім цього, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця, то суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, визначається судом без вирахування (без утримання) встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи наведені вище норми закону, розмір середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.09.2021 року по 31.12.2021 року (73 робочих днів) без вирахування (без утримання) встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів, як правильно визначив суд, становить: 26251 грн. 53 коп.

Метою законодавчого регулювання правовідносин щодо виплати роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18).

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність спірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для присудження позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини справи для забезпечення захисту права позивача на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу з дотриманням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, зокрема, необхідно враховувати, що позивач діяла добросовісно, звернувшись до суду із вказаним позовом у короткий термін після свого звільнення, заборгована перед позивачем сума перевищує обрахований і наведений вище середній заробіток, а тому підстав для його зменшення немає.

З наведених мотивів оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру присудженого позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає зміні, шляхом його збільшення з 10000 грн. до 26251 грн. 53 коп., як просила позивач.

В решті, правових підстав для зміни чи скасування рішення суду немає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2021 року в частині визначення розміру присудженого ОСОБА_1 з державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні змінити, збільшивши його до 26251 гривень 53 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 09 вересня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич