КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/8461/22 головуючий у суді І інстанції: Трусов Т.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Суханової Є.М., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року про передачу на розгляд до Бобринецького районного суду Кіровоградської області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Бобринецького районного суду Кіровоградської області на підставі ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для подальшого розгляду до Дарницького районного суду міста Києва.

Вказує на те, що справи про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів можуть пред`являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Зазначає те, що він фактично проживає у АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Дарницького районного суду м. Києва, тому відповідно позовна заява подана саме до даного суду. Звертає увагу суду на те, що місце реєстрації його та дружини відносить до території, де наразі ведуть активні бойові дії, а направлення справи територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Бобринецького районного суду Кіровоградської області ствоює складнощі у тому, щоб приймати участь у судових засіданнях.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд іншому суду, суд першої інстанції виходив з того, щоураховуючи зареєстроване місце проживання сторін та те, що справа підлягає розгляду Снігурівським районним судом Миколаївської області, справу слід передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Бобринецький районний суд Кіровоградської області і відповідності до ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до п.4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до п.7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до п.12 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 особи, які не проживають за зареєстрованим місцем проживання більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити відповідному органу реєстрації про своє місце перебування.

Крім того, вказані вище положення узгоджуються із ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», де передбачено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрації підлягає як місце проживання, так і місце перебування особи.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» врегульовано питання реєстрації місця проживання внутрішньо переміщеної особи. Так, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Судом встановлено, що позивачОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості, що сторони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 16.03.2022 № 10/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ підсудних Снігурівському районному суду Миколаївської області на Бобринецький районний суд Кіровоградської області.

Так, позивач вказує, що фактичним місцем проживаня позивача є АДРЕСА_1 , що підтвержується Договором оренди від 01 серпня 2022 року відповідно до якого ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_3 (орендодавець) уклали цей договір для проживання в кв. АДРЕСА_3 для проживання орендаря разом з дитиною.

З урахування викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дану справу необхідно розглядати у Бобринецькому районному суді Кіровоградської області, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів про реєстрацію місця перебування (проживання) за адресою АДРЕСА_1 , а саме: довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або ж інших доказів, що підтверджують зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що справи про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів можуть пред`являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. А також, що він фактично проживає у АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Дарницького районного суду м. Києва, тому відповідно позовна заява подана саме до даного суду, а також, що місце реєстрації його та дружини відносить до території, де наразі ведуть активні бойові дії, а направлення справи територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Бобринецького районного суду Кіровоградської області ствоює складнощі у тому, щоб приймати участь у судових засіданнях, суд апеляційної інстнації не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано суду належних доказів щодо його зареєстрованого у встановленому законом порядку місце проживання у Дарницькому районі м. Києва.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про передачу справи на розгляд до Бобринецького районного суду Кіровоградської області та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 27, 28, 31, 32 ЦПК України та ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «05» жовтня 2022 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко О.І. Сліпченко Є.М. Суханова