Справа № 347/2481/21
Провадження № 22-ц/4808/1025/22
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О.

секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Косівського районного суду від 29 червня 2022 року, ухвалене в складі судді Крилюк М.І. в м. Косів у справі за позовом ОСОБА_1 до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що її мати - ОСОБА_2 була діючим членом спілки селян «Нива» в с. Вербовець Косівського району Івано-Франківської області. На зборах уповноважених членів спілки селян «Нива» 06 грудня 2000 року було прийняте рішення про задоволення заяви про виділення ОСОБА_2 у власність майнового паю. Відповідно до витягу з протоколу зборів уповноважених членів спілки селян «Нива» №1 від 06 грудня 2000 року ОСОБА_3 , як члену спілки селян « ІНФОРМАЦІЯ_1 », було виділено у власність майновий пай у вигляді нежитлового приміщення (гараж) в АДРЕСА_1 площею 45 м.кв. ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати ОСОБА_3 померла. Позивачка єдиним спадкоємцем після її смерті. 24 вересня 2021 року приватний нотаріус відмовив у видачі їй свідоцтва про право на спадщину щодо даного майнового паю, оскільки даний гараж в АДРЕСА_2 , не зареєстрований. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на нежитлове приміщення (гараж) в АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Косівського районного суду від 29 червня 2022 року у позові ОСОБА_1 до Косівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та неправильній оцінці поданих нею доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що в матеріалах справи містяться письмові докази, які підтверджують обставини для задоволення позову та визнання права власності на гараж: копія витягу з рішення зборів уповноважених СС «Нива» с.Вербовець, Косівського району від 06.12.2000, згідно якого ОСОБА_3 видано в пай гараж № НОМЕР_1 площею 45 M2 на території тракторної бригади в АДРЕСА_1 , вартістю 2400 грн.; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.09.2021, згідно якого речові права на зазначене у позові майно не зареєстровано; технічний паспорт виготовлений 22.07.2021 року на приміщення гаража що по АДРЕСА_2 . Згідно експлікації приміщення гаража загальна площа приміщень, підрахована за формулами розрахунку площ складає 31,7 м2, а як зазначено в характеристиці даного об`єкту площа забудови складає 39,5 м2.; висновок про вартість об`єкта оцінки, відповідно до якого визначено, що ринкова вартість нежитлового приміщення гаража загальною площею 31,7 кв.м., по АДРЕСА_2 складає 35 360 грн.; рішення виконавчого комітету Вербовецької сільської ради №48 від 28.09.2020 про присвоєння адресного номера. Як вбачається з даного рішення - розглянувши заяви ОСОБА_1 , 1968 р.н., жит. с.Смодна виконкомом вирішено присвоїти адресний номер гаражу, виділеному СС «Нива» у майновий пай ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - АДРЕСА_2 . Зазначеним рішенням сільська рада фактично підтвердила, що отриманий ОСОБА_3 , майновий пай - гараж, знаходиться за присвоєною йому адресою;виписка з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МЕРІ» від 22.07.2021; постанова приватного нотаріуса Косівського нотаріального округу Кабина А.Р. від 24.09.2021 та інші письмові докази. Отже, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність письмових доказів у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розподілу і закріплення за її матір`ю ОСОБА_3 частки у майні Спілки Селян «Нива» в натурі, тобто факту набуття права власності на спірне майно у встановленому законом порядку, зокрема відсутній майновий сертифікат. Відповідно до довідки Старости Вербовецького Старостинського округу Косівської міської ради за № 34/048/2 від 16.05.2022 року відомості, що стосуються нежитлового приміщення гаража в АДРЕСА_2 не відомі. Таким чином, позивачкою не доведено, що спірний гараж входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , оскільки майновий сертифікат на спірний гараж позивачкою не подано, право власності на це майно за спадкодавцем не зареєстровано, земельна ділянка для обслуговування вказаного гаража у відповідності до закону їй не виділялась.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Правовідносини у справі виникли щодо визнання у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 права власності на гараж в АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 06 грудня 2000 року на зборах уповноважених членів спілки селян «Нива» було прийнято рішення про задоволення заяви про виділення ОСОБА_3 у власність майнового паю та згідно з витягом з протоколу зборів уповноважених членів спілки селян «Нива» №1 від 06 грудня 2000 року ОСОБА_3 , як члену спілки селян « ІНФОРМАЦІЯ_1 », було виділено у власність майновий пай у вигляді нежитлового приміщення (гараж) в АДРЕСА_1 площею 45 м.кв.

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Вербовецької сільської ради Косівського району 06 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету Вербовецької сільської ради від 28 вересня 2020 року за № 48 присвоєно номер гаражу виділеному СС «НИВА» у майновий пай ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким закріплено адресу АДРЕСА_2 (а.с.17)

Згідно виписки з інвенвентаризаційних матеріалів, виданої ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 22 липня 2021 року за №68597 станом на 31 грудня 2012 року право власності на гараж, в АДРЕСА_2 не зареєстровано (а.с. 18).

Встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 та постановою від 24 вересня 2021 року приватного нотаріуса Кабин А.Р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний гараж, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавцю на гараж (а.с.19)

Правовідносини у справі виникли щодо визнання у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_2 , який виділення згідно з витягу з протоколу зборів уповноважених членів спілки селян «Нива» №1 від 06 грудня 2000 року виділений спадкодавцю як члену спілки селян «Нива».

Відповідно до статті 1217 ЦК України, який був чинний на час смерті ОСОБА_3 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а статтею ст. 1218 ЦК України передбачено, що складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із статтею 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва був встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2018 року в справі № 557/1209/16-ц, згідно з якими при вирішенні спору у подібних правовідносинах щодо визнання права власності на гараж Верховний Суд вказав, зокрема на необхідність встановлення належності земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж, наявності рішення органів місцевого самоврядування про виділення земельної ділянки для будівництва такого гаражу та надання дозволу на будівництво.

Судом установлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 не ставила питання про надання земельної ділянки для обслуговування виділеної у власність нежитлового приміщення (гараж) в АДРЕСА_1 площею 45 м.кв., реєстрація права на гараж не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Також позивачкою не подано доказів того, коли збудований спірний гараж, та що виділялась земельна ділянка для будівництва цього гаража.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи містяться письмові докази, які підтверджують обставини для задоволення позову та визнання права власності на гараж, так як без виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного гаража та його реєстрації право власності не виникає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Урараховуючи наведене, інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Заочне рішення Косівського районного суду від 29 червня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 07 жовтня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л. В. Василишин

І. О. Максюта