КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 371/1460/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9758/2022Головуючий у суді першої інстанції - Капшук Л.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Крижанівська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Борисової О.В., Шебуєвої В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Власенка Артема Олександровича, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», на заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 червня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.06.2017 року у розмірі 29 042 грн. 10 коп. станом на 18.08.2019 року та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно до умов договору № б/н від 20.06.2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір.

При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання відповідачем Договору є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Разом з тим, в порушення умов Договору та положень ст. 526 ЦК України, відповідач, отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 18.08.2019 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 29 042 грн. 10 коп., з яких: 18 773 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7 328 грн. 37 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 081 грн. 26 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 359 грн. 15 коп. - штраф (процента складова).

За вказаних обставин, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Заочним рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27.06.2022 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 148-157).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог, адже відповідач, підписавши анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення заборгованості, висловив свою згоду як з формою кредитного договору, так і з його умовами (а.с. 162-166).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22.08.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а.с. 176, 177).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 20.06.2017 року, згідно з якою, як стверджує позивач, отримав кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку кредитний ліміт змінювався, зокрема: старт карткового рахунку НОМЕР_1 відбувся 20.06.2017 року; 06.09.2018 року - збільшення кредитного ліміту до 15 000 грн. 00 коп.; 06.11.2018 року - зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн.

За відомостями, зазначеними у Довідці АТ КБ «ПриватБанк», відповідачу видавалися наступні картки: НОМЕР_1 з терміном дії до 05/21 (дата відкриття 20.06.2017 року); НОМЕР_2 з терміном дії до 03/22 (дата відкриття 05.09.2018 року).

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано до матеріалів позовної заяви, окрім вищевказаних довідок, копію анкети-заяви відповідача, розрахунок заборгованості, виписку з особового рахунку, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів.

Наявна в матеріалах справа анкета-заява відповідача, окрім анкетних даних, не містить будь-яких даних стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру пені тощо, а отже не може підтверджувати фактичне отримання відповідачем коштів.

Також слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Надана позивачем довідка АТ КБ «ПриватБанк» про видачу кредитних карток позичальнику не є належним доказом на підтвердження викладених банком обставин, оскільки не містить підпису позичальника про отримання зазначених у довідці карток та будь-яких доказів на підтвердження фактичного користування відповідачем такими картками.

Щодо довідки про зміну умов кредитування, яка наявна у матеріалах справи, то на необов`язковість її врахування при вирішенні спірних відносин через те, що вона не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору, оскільки не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту, тощо, вказав Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року в справі № 365/159/19.

Крім того, про такий документ, як довідка про зміну умов кредитування в Анкеті-заяві позичальника нічого не зазначено, як про складову частину договору банківського обслуговування.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, надана позивачем виписка по особовому рахунку, не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки інформація, що міститься у довідці про зміну умов кредитування щодо збільшення кредитного ліміту за картковим рахунком № НОМЕР_1 з 06.09.2018 року до 15 000 грн. 00 коп. та зниження його 06.11.2018 року до 0,00 грн. суперечить інформації, що міститься к банківській виписці про рух коштів, наданій позивачем. Зокрема, у виписці про рух коштів відсутні відомості про будь-які зміни кредитного ліміту по вказаному картковому рахунку, встановлення кредитного ліміту і використання кредитних коштів за карткою № НОМЕР_1 .

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що позивачем не доведено існування кредитних правовідносин між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Крім того, необхідно наголосити, що з урахуванням положень п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Власенка Артема Олександровича, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 червня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді