ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Остапенко Олександра Петровича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2021 року у складі судді Бугрій В.М.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» UTICO на його користь 78 000 грн. та стягнути з ОСОБА_2 73 126 грн. матеріальних збитків, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати по оплаті послуг з оцінки майна у розмірі 3000 грн., витрати на юридичні послуги в сумі 10 000 грн.

В обгрунтування позову вказував, що 13 березня 2020 року, гр. ОСОБА_2 , керувала автомобілем Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Полтава на перехресті вул. Південна та П. Мстислава, в порушення п. 33.2.1 та д.з. 2.1 ПДР, не виконала вимогу д. з. 2.1 Дати дорогу та здійснила зіткнення з автомобілем Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі по вул. Південна. Від зіткнення автомобіль Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 відкинуло на бордюрний камінь.

06 квітня 2020 року постановою Октябрського районного суду м. Полтави по справі 554/2476/20 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постанова суду набула чинності.

Відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у страховій компанії ПРАТ "УТСК" UTICO за полісом № АО/4054039. Ліміт відповідальності страхової компанії становить 100 000 грн.

Вказав, що відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було виплачено йому страхове відшкодування у розмірі 22000 грн.

Не погодившись з сумою страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до експерта-товарознавця з метою визначення вартості збитків, спричинених його автомобілю внаслідок ДТП.

У відповідності до Висновку методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів експертом ОСОБА_3 встановлено розмір відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 , який склав 173 126 грн.

Враховуючи часткове відшкодування страховою компанією завданого матеріального збитку, просив стягнути з відповідачів невідшкодований залишок завданої шкоди у розмірі 151 126 грн.

Окрім того, вказав, що внаслідок ДТП він отримав моральні та душевні страждання, не мав можливості експлуатувати свій транспортний засіб, тому просив стягнути в винної особи, відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, яку оцінив у 10000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» UTICO 77 500 грн. на користь ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків 73 126 грн.

Стягнуто солідарно з страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» UTICO та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг з оцінки майна у розмірі 3000 грн., витрати на юридичні послуги 10 000 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд прийшов до висновку, що позивачу не було відшкодовано у повному обсязі матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП, розмір якої визначено звітом про оцінку майна № А11/02 від 11.11.2020, тому дана позовна вимога до відповідачів є обґрунтованою.

Позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди, визнана судом необґрунтованою, оскільки жодного доказу позивачем на підтвердження моральної шкоди не було надано.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову з задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УТСК», посилаючись на неповне з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що звіт про оцінку майна № А11/02 від 11.11.2020 не є належним доказом для визначення розміру страхового відшкодування. Вказали, що витрати на відновлюваний ремонт транспортного засобу, визначені в даному акті, перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, тобто даний транспортний засіб, згідно ст. 30 п. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є фізично знищеним. Окрім того, звіт про оцінку майна № А11/20, був виготовлений на замовлення позивача через 8 місяців після ДТП, та має суттєві відмінності щодо заміни, ремонту та фарбування запасних частин.

У апеляційній скарзі зазначено, що ПрАТ «УТСК» свої зобов`язання перед позивачем виконало, забезпечивши у встановленому законом порядку і у встановлений термін проведення огляду автомобіля ОСОБА_1 , підготовку відповідного звіту, провівши розрахунок страхового відшкодування відповідно до положень чинного законодавства та виплативши його. Будь-яких претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля позивач не пред`являв, а наданий ОСОБА_1 звіт № А11/02, не підтверджує фактичне здійснення ремонту автомобіля, позивачем не надано доказів про оплату проведеного ремонту. Окрім того, в заперечення щодо вимоги про стягнення з ПрАТ «УТСК» витрат по оплаті послуг з оцінки майна, вказали, що ПрАТ «УТСК» вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не порушило, у визначений законом строк направило свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, що не заперечується позивачем, тому позовні вимоги до ПрАТ «УТСК» є необґрунтованими. Також зазначили, що місцевим судом, в порушення вимог законодавства, не було надіслано на адресу ПрАТ «УТСК» копію позовної заяви з додатками, чим порушило право на подання обґрунтованих заяв по суті справи, та свідчить про недотримання принципу змагальності сторін.

З рішенням місцевого суду також не погодилась відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Остапенко Олександр Петрович, та подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків, витрат на оплату послуг по оцінці майна та витрат на правову допомогу та вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в порушення вимог процесуального законодавства, місцевим судом було направлено відповідачу ОСОБА_2 позовну заяву, до якої було долучено лише частину додатків, зокрема не в повному обсязі було додано звіт про оцінку майна № А11/02, на підставі якого позивачем були заявлені позовні вимоги. Окрім того, вказано, що звіт про оцінку майна № А11/02, який складений через 8 місяців після ДТП, не є належним та допустимим доказом. У даному звіті експертом не зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також судом не враховано ту обставину, що ОСОБА_1 , в порушення вимог закону, заявив про відшкодування шкоди без вирахування з неї 20 % ПДВ. Дана сума ПДВ 20% могла бути доплачена ПрАТ «УТСК» за умови подання позивачем документально підтвердженого факту оплати ремонту автомобіля.

Окрім того, звіт № А11/02 має суттєві відмінності з дослідженням № 568Е, до якого у ОСОБА_1 не було претензій, в частині найменування запасних частин, які є пошкодженими та які слід замінити, відремонтувати, пофарбувати. Зокрема до звіту № А11/02 включено запчастини, які не були пошкоджені під час складення дослідження № 568Е на суму орієнтовно 89339,57 грн.

Даним актом, відповідно до положень закону, фактично визнано транспортний засіб знищеним, проте в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи визнає позивач свій транспортний засіб знищеним, оскільки тоді законодавством передбачений інший порядок відшкодування збитків.

Окрім того, заперечувала щодо стягнення з неї витрат по оплаті послуг з оцінки майна, оскільки 25.03.2020 за участю позивача було проведено технічний огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт, який підписаний ОСОБА_1 та не містить жодних заперечень щодо його неточності чи неповноти. Також безпідставним вважає стягнення з неї витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не було надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, доказів понесення таких судових витрат, що унеможливило подання ОСОБА_2 клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Омелай Д.В., до суду надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «УТСК» відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернути, оскільки вона була подана через суд першої інстанції, чим було порушено порядок подання апеляційної скарги. Вказали, що звіт про оцінку майна № А 11/02 є належним доказом, окрім того зазначили, що позивач має право звертатися до суду із позовом, у разі якщо він не погоджується із висновком, що був складений експертами страхової компанії.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «УТСК» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що 13.03.2020 р. сталась ДТП за участю автомобіля Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП автомобіль Ford Transit, який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.04.2020 року було визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано в ПрАТ "УТСК" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4054039, строком дії з 13.01.2020 до 12.01.2021 з лімітом відповідальності за заподіяну майну шкоду у розмірі 100 000 грн. та 500 грн. франшизи.

18 березня 2020 року, відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - Закон ), ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УТСК» з відповідною заявою повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди ( т. 1 а. с. 123-125).

25.03.2020 р. представником страховика було оглянуто пошкоджений автомобіль позивача та складено відповідний акт технічного огляду, який підписаний ОСОБА_1 ( т. 1 а. с. 117-118).

24.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УТСК» з заявою про отримання страхового відшкодування, у якій надав страховику доручення як власника пошкодженого КТЗ на виконання усіх необхідних дій для з`ясування розміру матеріального збитку, в тому числі - і для замовлення оцінки його майна у незалежних компетентних фахівців, що підтверджується його підписом на даній заяві ( т. 1 а. с. 126).

За результатами огляду пошкодженого транспортного засобу Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 оцінювачем ОСОБА_4 було проведено Дослідження спеціаліста автотоварознавця № 568Е від 22.05.2020 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля позивача в результаті його пошкодження при ДТП, складає 34 130,47 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Разом з тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Питання пов`язані з даним видом страхування регулюються Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням винною особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

За змістом Закону (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами по справі не заперечується, що в даному випадку мав місце страховий випадок і винною особою є відповідач ОСОБА_2 , яка скоїла ДТП і цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача ПрАТ «УТСК».

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання даних вимог 25.03.2020 р., в межах строку визначеного ст. 34 Закону (на 8 день після отримання повідомлення ОСОБА_1 про ДТП), представником страховика було оглянуто пошкоджений автомобіль та складено відповідний акт технічного огляду, з яким позивач був ознайомлений та своїм підписом в акті огляду транспортного засобу підтвердив правильність проведеного огляду і належну фіксацію його результатів, які лягали в основу зазначеного автотоварознавчого дослідження та розрахунку страхового відшкодування.

Відповідно до дослідження спеціаліста автотоварознавця № 568Е, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , від 22 травня 2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 складає 83069,15 грн., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становить 34130,47 грн.

Згідно зі статтею 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Коефіцієнт фізичного зносу у дослідженні оцінювача № 568Е, застосований на підставі п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

Поряд з цим, стаття 36 Закону вказує, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи ( її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Враховуючи вищевказані норми закону та відсутність документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту на станції технічного обслуговування, яка є платником ПДВ, страховик вирахував з матеріалів та запчастин розмір ПДВ.

Окрім того, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно страхового полісу АО/4054039 розмір франшизи становить 500 грн.

На підставі висновків даного дослідження, розмір страхової виплати з вирахуванням ПДВ ( згідно абзацу 2 пункту 36.2 ст. 36 Закону), з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,70) та за вирахуванням франшизи, обов`язкової за полісом АО/4054039 (в розмірі 500 грн.) становить 29 034,73 грн., яка в повному обсязі була перерахована позивачу, що підтверджується наданими платіжними дорученнями.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ПрАТ «УТСК» було перераховано страхове відшкодування у розмірі 22 000 грн., не відповідає обставинам справи.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що ПрАТ «УТСК» на рахунок, який був вказаний позивачем у заяві про отримання страхового відшкодування, були перераховані страхові виплати на загальну суму 29034,73 грн., що підтверджується платіжними дорученнями ( т. 1 а. с. 84-96).

Суд зауважує, що у випадку незгоди потерпілого із розміром страхового відшкодування, останній не був позбавлений права оскаржити відповідне рішення страховика про здійснення страхового відшкодування у судовому порядку.

Разом з тим, суд критично оцінює наданий позивачем звіт про оцінку майна А 11/02 від 20 листопада 2020 року з огляду на наступне.

Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що огляд т/з позивача представником страховика був здійснений у встановлені законом строки.

У заяві про отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 надав доручення страховику для з`ясування розміру завданого збитку.

Дослідження оцінювача № 568Е та розрахунок страхового відшкодування, на підставі якого страховою компанією було перераховано страхову виплату, ОСОБА_1 не оскаржувалося.

Також суд зауважує, що звіт про оцінку майна А11/02 був замовлений ОСОБА_1 та виготовлений СОД ФОП ОСОБА_3 після спливу значного проміжку часу, а саме 8 місяців з моменту ДТП, що у свою чергу вплинуло на його об`єктивність та обґрунтованість. Так, з підсумкової частини вбачається, що вартість матеріального збитку розраховано на дату проведення огляду автомобіля Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 , а саме 11 листопада 2020 року. При цьому під час складення вказаного звіту до уваги не взято акт огляду ТЗ від 25.03.2020 р.

Окрім того, у звіті А11/02 зазначено, що вартість відновлювального ремонту, визначена у сумі 234580 грн. та перевищує ринкову вартість досліджуваного КТЗ, яка складає 173126 грн.

Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону, даним звітом встановлено факт фізичного знищення автомобіля ОСОБА_1 , у такому випадку розмір страхового відшкодування визначається спеціальною процедурою, передбаченою ст. 30 Закону.

Зокрема, п. 30.2 ст. 30 Закону встановлено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи не вбачається, чи при зверненні до страхової компанії ОСОБА_1 визнав належний йому автомобіль фізично знищеним та чи згодний він був передати страховій компанії залишки транспортного засобу. При зверненні до суду з позовом позивач також не прохав визнати його автомобіль знищеним та стягнути страхові виплати згідно ст. 30 Закону.

Таким чином, доводи апеляційних скарг, щодо визнання звіту про оцінку майна А11/02 від 20.11.2020 року не належним доказом є обґрунтованими, тому вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, розмір якої встановлено даним звітом та відповідно вимога про відшкодування витрат по оплаті послуг з оцінки майна у розмірі 3000 грн. не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши усі наявні докази в сукупності колегія суддів приходить до висновку, що ПрАТ «УТСК» свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 виконала у повному обсязі, тому позовна вимога про стягнення з ПрАТ «УТСК» на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 та постанові від 21 липня 2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає.

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Згідно дослідження оцінювача № 568Е вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 , (без врахування коефіцієнту фізичного зносу) становить 83069,15 грн.

ПрАТ «УТСК» позивачу ОСОБА_1 було виплачене страхове відшкодування у розмірі 29034,73 грн.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми законодавства, сума матеріальних збитків, завданих позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 становить 54034,42 грн. (83069,15 грн. - 29034,73 грн.).

Суд першої інстанції у стягненні моральної шкоди з ОСОБА_2 відмовив, рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, тому при даному апеляційному перегляді справи не переглядається законність рішення в частині вимог до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу надану ОСОБА_1 в суді першої інстанції, то дана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України ).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа № 554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц).

Разом із тим позивачем та його представником в порушення вищевказаних вимог закону не було надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з доказами понесення таких витрат, що унеможливило подання відповідачем ОСОБА_2 клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

За таких обставин немає підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ «УТСК» підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Посилання представника ОСОБА_1 адвоката Омелай Д.В. у відзиві на апеляційні скарги на те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 має бути повернута, оскільки вона подана через суд першої інстанції, а не безпосередньо до апеляційного суду, як це встановлено ст. 355 ЦПК України, посилаючись на запровадження «Електронного суду» та ЄСІТС, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (частина третя статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 355 ЦПК України, апеляційні скарги подаються безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. п. 15.5 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, вказано, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи здійснюються поетапно.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС опубліковано ДСА України у газеті Голос України № 229 (6984) 01 грудня 2018 року.

У подальшому, у газеті Голос України, випуск від 01 березня 2019 року № 42 (7048), опубліковано повідомлення ДСА України, згідно з яким (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС), ДСА України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті Голос України, випуск від 01 грудня 2018 року № 229 (6984).

Наказом ДСА України від 22 грудня 2018 року № 628 запроваджено тестову експлуатацію підсистеми Електронний суд у всіх місцевих та апеляційних судах України, під час якої усі місцеві та апеляційні суди у ході тестового режиму експлуатації підсистеми зобов`язано дотримуватися вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 у відповідній редакції (далі - Положення № 30).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 подана з дотримання вимог закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПрАТ «УТСК» судові витрати, які складаються з судового збору за розгляд апеляційної скарги у сумі 2611,89 грн.

Позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди становить 73126 грн грн. (100%).

Позов фактично задоволено частково на суму 54034,42 грн., тобто на 74%.

У задоволенні позовних вимог відмовлено на 26%.

ОСОБА_2 за розгляд апеляційної скарги сплатила судовий збір у сумі 1291,90 грн., таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у сумі 335,90 грн. (1291,90 грн.?26%).

Окрім того, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 прохав стягнути витрати на правову допомогу у сумі 7936 грн. та надав акт виконаних робіт та квитанції про оплату послуг на правову допомогу.

Дана сума згідно наданого акту виконаних робіт складається з: 2976 грн. - зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції, ознайомлення з судовою практикою (3 години); 2976 грн. - підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу ( 3 години) та 1984 грн. - участь у судових засіданнях ( 2 години).

Проте, до суду не було надано доказів зустрічі з клієнтом тривалістю 3 години, окрім того, розгляд справи відбувався відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Таким чином, вимога про стягнення правової допомоги за вищезазначені юридичні послуги адвоката є необґрунтованими.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи, зокрема тривалість розгляду і складність справи.

Така позиція узгоджується із висновками Постанови Верховного Суду від 02 липня 2020 року (справа № 362/3912/18).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України , від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення правової допомоги в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню, та керуючись принципом справедливості та зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2202,24 грн.

Окрім того, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі також прохала стягнути витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 9200 грн. та надала орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, в якому зазначені наступні юридичні послуги та їх оцінка: за складання апеляційної скарги - 6000 грн. та участь адвоката у 2 судових засіданнях - 3200 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись принципом справедливості, колегія суддів, вважає, що вимога про стягнення правової допомоги в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню, та стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1560 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 376 ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" задовольнити.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Остапенко Олександра Петровича задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 54034,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2202,24 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" судові витрати у сумі 2611,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 335,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1560 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.А .Гальонкін

Л.М. Хіль