Постанова

Іменем України

07 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 274/6004/21

провадження № 61-4935св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2022 року в складі судді Хуторної І. Ю. та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року в складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсною умови кредитного договору, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, визнання недійсною умови кредитного договору, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позову зазначав, що 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ZRSWGK. Валютою цього договору визначено долари США.

На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» ОСОБА_1 звернувся до кредитора із нотаріально посвідченою заявою від 21 липня 2021 року про проведення обов`язкової реструктуризації за кредитним договором відповідно до підпункту 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» та із всіма визначеним ним переліком документів. Листом від 12 серпня 2021 року банк відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вказаної заяви.

Позивач вважає незаконною бездіяльність відповідача щодо непроведення реструктуризації заборгованості відповідно до підпунктів 6, 7, 8, 9, 11, 12,13, 14 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, зазначає, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року та постановою Верховного Суду від 09 березня 2021 року, встановлено, що строк виконання зобов`язання змінився та обов`язок погашення всієї суми кредиту у ОСОБА_1 наступив з 30 вересня 2009 року.

Крім того, відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною. Тому пункт 8.1 кредитного договору на підставі абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене, позивач просив суд:

- визнати недійсним пункт 8.1 кредитного договору від 11 квітня 2008 року № ZRSWGK, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» щодо сплати банку комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту в день видачі кредиту;

- визнати незаконною бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» у непроведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № ZRSWGK, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», за його заявою від 21 липня 2021 року;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № ZRSWGK, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», за його заявою від 21 липня 2021 року відповідно до підпунктів 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 14 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» із врахуванням зміни строку основного зобов`язання з 30 вересня 2009 року (без проведення нарахувань відсотків та пені після зміни строку основного зобов`язання) та перерахунком заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» у непроведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ZRSWGK, укладеним 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», за його заявою від 21 липня 2021 року.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ZRSWGK, укладеним 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», за його заявою від 21 липня 2021 року відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач, використавши своє право на проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором звернувся із заявою до банку, в якій просив провести реструктуризацію боргу за кредитним договором, та в якій вказав відомості, які вимагалися законом для проведення такої реструктуризації боргу, долучивши до заяви документи, що підтверджують такі відомості. Проте АТ КБ «ПриватБанк» листом відмовив ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації боргу, не вказавши при цьому конкретних правових підстав такої відмови, не вказавши, яких документів, що вимагалися законом або банком ОСОБА_1 не було долучено.

Тому, врахувавши, що на час розгляду справи позивач мав непогашене грошове зобов`язання, забезпечене житловою нерухомістю, яке є предметом іпотеки, та є єдиним житлом позивача та членів його сім`ї, станом на 01 січня 2014 року ОСОБА_1 не мав простроченої заборгованості, яка не була погашена на день звернення із заявою про реструктуризацію заборгованості, суд дійшов висновку, що бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» у непроведенні реструктуризації є незаконною.

Однак, суд вважав передчасною вимогу ОСОБА_1 щодо зобов`язання банку провести реструктуризацію боргу із врахуванням зміни строку основного зобов`язання з 30 вересня 2009 року (без проведення нарахувань відсотків та пені після зміни строку основного зобов`язання) та перерахунком заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів, оскільки банк реструктуризацію заборгованості за заявою ОСОБА_1 не провів та на цей час не встановлено, із якого розміру боргу банк проводитиме таку реструктуризацію, тому не встановлено порушення банком прав позивача щодо правильності нарахування боргу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним пункту 8.1 кредитного договору щодо сплатити банку комісії, суд першої інстанції виходив з того, що такі умови договору є нікчемними в силу закону, тому відсутні підстави для визнання зазначеного пункту кредитного договору недійсним, який є нікчемним в силу закону, що свідчить про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просило його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2022 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, а також зазначив, що оскільки зобов`язання, передбачені кредитним договором, укладеного між сторонами, підлягають обов`язковій реструктуризації, то відмова відповідача у задоволенні заяви позивача від 26 липня 2021 року, є незаконною, а позовна вимога позивача про визнання бездіяльності АТ КБ «ПриватБанк» про відмову у проведенні реструктуризації підлягає до задоволення. Крім того, оскільки, норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації, суд вважав, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права, а тому позовна вимога про зобов`язання провести реструктуризацію підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

02 червня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2022 року і постанову Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставою касаційного оскарження зазначає, що оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог ухваленні без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків судів обставинам справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Також зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, відсутній висновок щодо обов`язкової для фінансової установи необхідності у відповіді вказувати яких документів, що вимагалися законом або банком, позичальником не було долучено (пункти 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не дослідили того факту, що витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20 липня 2021 року № 4121 містить відомості, які суперечать іншим документам позивача та є недостовірними, зокрема датою народження ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є 31 липня 2007 року, проте у витязі № 4121 вказана інша дата, а саме - 30 липня 2007 року, а також не можливо перевірити відповідність відомостей щодо ОСОБА_4 , яка зазначена у витязі, оскільки будь-які інші документи щодо вказаної особи в матеріалах справи відсутні.

Зазначає, що адреса іпотечного майна відрізняється від адреси реєстрації та проживання позивача, зазначеної у договорі іпотеки. До 2019 року, а також у 2020-2021 роках позивач ухилявся від будь-якого спілкування та контакту з банком.

Вказує, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно зазначив про те, що у відповіді банку не вказано яких документів, що вимагалися законом або банком ОСОБА_1 не було долучено, оскільки норми права не містять приписів, які б зобов`язували фінансову установу надавати перелік документів «яких не вистачає», однак містить приписи про те, що у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації.

Заявник вважає, що, відмовляючи позивачу в проведенні реструктуризації, не допустив жодного порушення та діяв виключно в межах положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області матеріали цивільної справи.

У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи інших учасників справи

У липні 2022 року ОСОБА_1 направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRSWGK, за яким відповідач отримав кредит на купівлю житла у розмірі 32 467, 50 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення згідно графіку погашення кредиту до 11 квітня 2028 року (а. с. 8-10).

11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме: будинок АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (а. с. 11-14).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2019 року у справі № 274/4040/15 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № ZRSWGK відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (а. с. 13, 14).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про залишення позову без задоволення з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Із розрахунку заборгованості встановлено, що безперервно пеня за договором почала нараховуватися з 18 травня 2009 року, а тому відповідно до пункту 8.1.2 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання закінчився 30 вересня 2009 року. Тобто перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з 30 вересня 2009 року та закінчився 01 жовтня 2014 року (строк позовної давності встановлений сторонами у пункті 5.5. договору та становить п`ять років).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припинилося після спливу визначеного договором строку, тобто після 30 вересня 2009 року. При таких обставинах суд дійшов висновку про відмову у позові щодо стягнення тіла кредиту та платежів за договором, нарахованих банком до 30 вересня 2009 року, у зв`язку із спливом позовної давності, а щодо процентів та пені, нарахованих після 30 вересня 2009 року, - за безпідставністю (а. с. 15, 16).

Постановою Верховного Суду від 09 березня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, постанову Житомирського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року залишено без змін (а. с. 17-22).

21 липня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із нотаріально засвідченою заявою у якій просив:

- надати йому всю наявну інформацію про історію здійснення платежів, суму заборгованості станом на 01 січня 2014 року за кожним видом грошового зобов`язання та окремо інформацію після 01 квітня 2014 року до дня закінчення строку дії договору;

- здійснити обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № ZRSWGK та надіслати йому інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації. До заяви ОСОБА_1 долучив: копію його паспорта, копію карти платника податків ОСОБА_1 , витяг № 4121 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06 липня 2021 року № 1355, копії свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 , інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 , інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 (а. с. 23-33).

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 липня 2021 року, листом від 12 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про відмову у реструктуризації за Законом України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» у зв`язку з ненаданням необхідних для реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось банком згідно з законодавством України (зокрема, Законом України «Про споживче кредитування») (а. с. 34).

Відповідно до висновку науково-правової експертизи з питання тлумачення окремих положень Закону України «Про споживче кредитування», складеного доцентом кафедри цивільного та трудового права Київського національно-економічного університету імені Вадима Гетьмана, члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді ОСОБА_7 18 серпня 2021 року, обов`язковій реструктуризації підлягає заборгованість за договором станом на 01 січня 2014 року (крім пені), без врахування заборгованості, яка достроково виникла внаслідок вимоги кредитора про дострокове її стягнення, оскільки пред`явивши вимогу про дострокове стягнення за кредитним договором банк в односторонньому порядку змінює порядок, умови та строк дії такого договору, в тому числі позбавляється права в подальшому вимагати проценти за ним та періодичні платежі за тілом кредиту згідно з графіком (а. с. 37-42).

Відповідно до розрахунку боргу АТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 січня 2014 року банк нарахував ОСОБА_1 борг за кредитним договором № ZRSWGK - 249,2 дол. США прострочених процентів, 13,27 дол. США комісії, який був сплачений 14 січня 2014 року (а. с. 53-57).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом справи, що переглядається є визнання незаконною бездіяльність банку у непроведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором за його заявою від 21 липня 2021 року відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон № 1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Таким чином, відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 7 Закону України «Про споживче кредитування» законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили: заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» або не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Абзац підпункту 3 пункту Закону України «Про споживче кредитування» встановлює позичальникові додатковий строк - до двох місяців на звернення із заявою про реструктуризацію і не обмежує його права на звернення із такою заявою у тримісячний термін з дня набрання чинності пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Як встановили суди та вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2021 року ОСОБА_5 надіслав на юридичну адресу АТ КБ «ПриватБанк» заяву про проведення реструктуризації у порядку Закону України «Про споживче кредитування» рекомендованим листом з повідомленням про вручення та з описом вкладення в цінний лист.

У вказаному листі вказано усі обов`язкові реквізити, визначені підпунктом 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Встановивши, що:

- станом на 01 січня 2014 року прострочена заборгованість за кредитним договором відсутня;

- станом на 23 квітня 2021 року (дата набрання чинності Закону № 1381-IX) перед кредитором наявне прострочене грошове зобов`язання;

- виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (будинок загальною площею 58,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 );

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання іпотекодавця ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання, передбачені кредитним договором від 11 квітня 2008 року № ZRSWGK, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», підлягають обов`язковій реструктуризації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Касаційна скарга не містить мотивів на спростування доводів позивача та висновків судів про наявність підстав для реструктуризації боргу позивача.

Однак, як встановили суди, листом від 12 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з ненаданням необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось банком згідно із законодавством України (зокрема Законом України «Про споживче кредитування»).

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів (абзац 10 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону Уураїни «Про споживче кредитування»). Не здійснюється відповідно до цього пункту реструктуризація зобов`язань за договорами, усі зобов`язання за якими до дня набрання чинності цим пунктом реструктуризовано, за умови вираження усіх грошових зобов`язань виключно у грошовій одиниці України (гривні) без визначення грошового еквівалента будь-якого із зобов`язань в іноземній валюті (абзац 11 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Оскільки зобов`язання, передбачені кредитним договором, який укладений 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», підлягають обов`язковій реструктуризації, то, відмова відповідача у задоволенні заяви позивача від 26 липня 2021 року, є незаконною, а тому суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги позивача про визнання бездіяльності АТ КБ «ПриватБанк» у проведенні реструктуризації неправомірною.

Відповідно до підпункту 12 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації.

Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити усі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

Оскільки норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання банку провести реструктуризацію кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони прийняті з дотримання норм матеріального права та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що норми права не містять приписів, які б зобов`язували фінансову установу надавати перелік документів, які необхідні для проведення реструктуризації, однак містить приписи про те, що у разі ненадання позичальником необхідних документів, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації, а тому висновки суддів про те, що у відповіді банку не вказано яких документів, що вимагалися законом або банком ОСОБА_1 не було долучено, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Враховуючи принцип розумності, який передбачає добросовісність зовнішнього прояву поведінки учасника цивільних відносин з точки зору правомірності, обґрунтованості, доцільності такої поведінки, а також можливості передбачення таким учасником обставин, які можуть вплинути на його права та обов`язки інших учасників цивільних відносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, відмовивши у проведенні реструктуризації з підстав неподання необхідних документів, не обґрунтував свою відмову та не вказав, яких саме документів не було додано позивачем.

Отже, відмова відповідача позивачу у проведенні реструктуризації з означених підстав є протиправною, а тому за заявленим способом захисту підлягають поновленню права позивача шляхом визнання незаконною бездіяльність банку у непроведенні реструктуризації відповідно до вимог закону та зобов`язання вчинити дії, а саме: провести реструктуризацію відповідно до закону.

Інші твердження представника відповідача стосовно законності його дій не заслуговують на увагу, оскільки ним не спростовано доводів позивача про наявність підстав для реструктуризації боргу позивача.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

В. В. Пророк