Номер провадження: 22-ц/813/2999/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Одесагаз» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Одесагаз» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення вартості не облікованого об`єму природного газу

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року, Акціонерне товариство «Одесагаз» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь вартість не облікованого обсягу природного газу в розмірі 85 748,17 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року у задоволені позову Акціонерного товариства «Одесагаз» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення вартості не облікованого об`єму природного газу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство «Одесагаз» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення вимог АТ «Одесагаз» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення вартості не облікованого об`єму природного газу в розмірі 85748,17 грн. та усі понесені судові витрати по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Апальков В.В., посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «Одесагаз» - без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції, вищезазначеним вимогам закону в повній мірі відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності. Дата набуття права власності 16.10.2013 року.

30.04.2014 року ОСОБА_1 здійснено переоформлення особового рахунку та укладено Договір про надання населенню послуг з газопостачання. Лічильник газу, заводський номер № 2009254 залишився від попередніх власників квартири.

Розподіл природного газу здійснюється на підставі договірних відносин з ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що 04 березня 2019 року слюсарем СР УД № 1140 Зареським А.Л. складено та підписано акт про порушення за участю споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), в якому зазначено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). Порушений БСГ Premagas BR G 4 № 2009254, повірка 2007 року.

Акт вважається прийнятим і набуває чинності після підписання його всіма членами комісії або всіма особами, які брали участь в його складанні.

При цьому, підпис ОСОБА_3 , який зазначений у акті, його посада та номер посвідчення не містить. Відомості про третього представника оператора ГРМ з зазначенням номеру посвідчення відсутні.

Отже, відсутність інших представників Оператора ГРМ з зазначенням номерів посвідчень під час виявлення ознак порушення свідчить про недотримання принципів неупередженості, об`єктивності і незалежності.

Також, 04 березня 2019 року ОСОБА_4 складено протокол щодо направлення на експертизу ЗВТ типу Premagas заводський номер 2009254, рік виготовлення 2007, пломба оператора ГРМ на патрубках ЗВТ № 039576, який встановлено за адресою: АДРЕСА_2 з показниками 24737.

Згідно акту № 75 експертизи ЗВТ та пломб від 15 березня 2019 року, зазначено, що експертизою встановлено:

Відповідність місць фактичного розташування пломб місцям зазначеним в протоколі: Відповідають.

Цілісність та місцезнаходження пломб, а також ознак порушень, зазначених у протоколі: Цілісність порушено.

Цілісність заводського та повірочного тавра на ЗВТ:

Цілісність порушено.

Цілісність лічильного механізму та корпусу ЗВТ:

Цілісність порушено.

Цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка ЗВТ: Цілісність не порушено.

Наявність сторонніх предметів всередині ЗВТ:

Не виявлено.

Відповідність маркування ЗВТ нормативно-технічній документації:

Відповідає.

Відповідність ЗВТ, програмного забезпечення, та контрольної суми паспорту на ЗВТ, та/або опису типу на цей тип ЗВТ:

Не застосовується.

Відповідність втручання в роботу ЗВТ наявним актам перевірок та/або відомостям про повірку та ремонт ЗВТ тощо:

Відомості про повірку не надано.

Комісією надані наступні висновки: Лічильник газу типу Ргеmagas G-4 заводський №2009254: Несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ: порушено цілісність заводського тавра та цілісність лічильного механізму на ЗВТ. Лічильник газу типу Ргеmagas G-4 заводський №2009254 визнано не придатним до подальшої експлуатації.

Рішенням комісії № 389об від 19.04.2019 року: п.п.З п.1 Глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, а саме несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Дане порушення виявлено при обстежені працівниками СК ПЛГ 04.03.2019 р., та зафіксовано в акті про порушення № 688 від 04.03.2019р. За дане порушення здійснено за розрахунок граничними об`ємами споживання природнього газу населення.

Додаткові документи: акт про порушення № 688 від 04.03.2019р., протокол №958 від 04.03.2019 щодо направлення ЗВТ на експертизу, акт експертизи ЗВТ №75 15.03.2019р., розрахунок нарахувань (а.с. 29).

Так, на підставі рішення комісії було проведено нарахування необлікованих об`ємів природного газу за період з вересня 2018 року по березень 2019 року, об`єм необлікованого природного газу становив 5915,89 м. куб, про що складено Акт-розрахунок (а.с.19).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Одесагаз», районний суд виходив з того, що під час укладання договору споживання природного газу між позивачем та споживачем ОСОБА_1 лічильник в приміщенні квартири АДРЕСА_1 не був переданий на відповідальне зберігання, також не був складений акт про пломбування чи інший документ при встановленні пломб/магнітних індикаторів, а отже, пошкодження пломб на лічильнику, що була виявлена в результаті експертизи, саме по собі не свідчить про порушення відповідачем порядку експлуатації та не може бути підставою для відповідальності споживача, у звязку із чим, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено правових та фактичних підстав для перерахунку (донарахування) об`ємів спожитого споживачем ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, спірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, а також Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2016 року № 2494, Положенням про проведення експертизи лічильників газу, встановлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 619та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 січня 2006 року за № 53/11927.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1166 названого Кодексу для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.

Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824, у пункті 4 глави 1 розділу I визначено, що несанкціонований відбір природного газу - відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу; несанкціоноване втручання в роботу газорозподільної системи - втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом несанкціонованого відновлення газоспоживання, несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або під`єднання несанкціонованого газопроводу, внаслідок чого порушується нормальний режим роботи ГРМ та/або здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу; несанкціонованим втручанням в роботу ЗВТ/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку необліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.

Згідно положень, визначених пунктом 5 глави 6 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, споживач відповідає за збереження і цілісність комерційних та дублюючих ВОГ та пломб (відбитків їх тавр). Засоби вимірювальної техніки, які є складовими комерційного ВОГ, підлягають періодичній повірці відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням вимог глав 7 та 8 цього розділу.

Абзацом 6 пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем встановлено, що оператор газорозподільної системи має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на 6 місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Судовим розглядом справи встановлено, що на час укладання зі споживачем ОСОБА_1 договору про надання послуг з газопостачання (30.04.2014р.) за адресою: АДРЕСА_2 - повірка лічильника не проводилась.

Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що позивачем не надано до суду жодних доказів того, що при переукладенні договору з ОСОБА_1 у точці вимірювання з новим споживачем проведене первинне обстеження вузла обліку та можливість його використання оператором ГРМ.

При цьому судом також вірно зауважено, що також відсутні відомості щодо проведення періодичної повірки лічильника газу в квартирі АДРЕСА_1 .

З урахуванням вищенаведених обставин справи, районний суд дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки під час укладання договору споживання природного газу між позивачем та споживачем ОСОБА_1 лічильник в приміщенні квартири АДРЕСА_1 не був переданий на відповідальне зберігання, також не був складений акт про пломбування чи інший документ при встановленні пломб/магнітних індикаторів, у зв`язку із чим правомірно відмовив АТ «Одесагаз» у задоволенні позову.

У доводах апеляційної скарги, АТ «Одесагаз» посилається на те, що у даному випадку наявне несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу, про що як зазначає апелянт не заперечує сам відповідач ОСОБА_1 , однак жодним чином не наводить доказів, що інша особа здійснила втручання в роботу ЗВТ, не наводить відомості, що правоохоронними органами або судом було встановлено вину іншої особи у втручання в лічильник газу, відповідно, як зазначає апелянт саме на споживача ОСОБА_1 покладено повну відповідальність. При цьому апелянт наголошує, що відповідальність за факт несанкціонованого втручання у роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника) покладено Типовим договором розподілу та законом саме на споживача, а тому доведення складу елементів порушення не вимагається, якщо сам споживач не доведе протилежне.

Однак такі доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, Кодекс газорозподільних систем розмежовує такі види порушень, як "несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу" та "пошкодження ЗВТ/лічильника газу".

При цьому, для кваліфікації виявленого порушення, саме як "несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу" необхідна наявність цілого складу факторів.

Виходячи з приписів глави 2 розділу XI КГС "несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу" відноситься до порушень, які кваліфікуються, як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та, внаслідок яких, здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу (пункт 1 вказаної глави розділу XI). Натомість, "пошкодження ЗВТ (лічильника газу), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно" належить до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), які кваліфікуються як "не з вини споживача", але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу (пункт 3 вказаної глави розділу XI).

Втім, при порушеннях, пов`язаних з пошкодженням ЗВТ та/або пломб на ЗВТ, за наявності по об`єкту споживача даних дублюючого ВОГ, а також в ситуації, коли наявні дані в обчислювачі/коректорі об`єму газу є достатніми для визначення об`єму природного газу по об`єкту споживача, процедура щодо визначення необлікованих об`ємів природного газу або зміни їх режиму нарахування не застосовується (пункт 8 глави 4 розділу XI КГС).

Згідно п. 1. гл. 2 розділу XI до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать:

1) наявність несанкціонованого газопроводу;

2) несанкціоноване відновлення газоспоживання;

3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу);

4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання;

5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку);

6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.

Тобто, апеляційний суд зазначає, що для здійснення нарахування необлікованого об`єму природного газу, зокрема слід встановити несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.

Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, визначено, що під несанкціонованим втручанням в роботу ЗВТ/лічильника газу розуміється, у тому числі, втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку обліковується з порушенням законодавства, та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Вказане свідчить про те, що викривлення даних обліку природного газу є обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ/лічильника газу. Зазначене також підтверджується тим, що відповідно до положень глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ при задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18.06.2019 року по справі №922/1573/18.

Як вже зазначалося згідно з Актом №75 експертизи ЗВТ та пломб від 15.03.2019 року встановлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ: порушено цілісність заводського тавра на ЗВТ, а також зазначено, що лічильник газу є непридатним до подальшої експлуатації без додавання до акту довідки передбаченої п.3.3.3. Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затверджене Наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 № 619.

Крім того в цьому акті експертизи №75 відображено про непридатність дослідженого лічильника до подальшої експлуатації, але всупереч Положенню не наведено висновку про неможливість ремонту лічильника газу.

При цьому з акту експертизи від 15.03.2019 року і доданих до акту документів не вбачається, що під час експертизи лічильник газу взагалі вскривався.

В той час, як для доведення правомірності здійснених відповідачем донарахувань позивачу об`ємів природного газу необхідно довести наявність факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ (лічильника газу) з боку позивача.

Так, згідно пп. 37. п. 4 глави 1 Кодексу газорозподільних систем для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме:

1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку;

2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації);

3) наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку).

При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем було вчинено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 24.10.2018 року по справі №914/2384/17, постанові Верховного суду від 14.06.2018 року у справі №916/1656/17, постанові Верховного суду від 14.02.2018 року у справі №155/1314/15- ц та у постанові Верховного суду від «02.04.2019 року у справі №903/885/17.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час проведення експертизи не було встановлено та не досліджувалося питання можливості вчинення конкретних дій з метою викривлення даних обліку природного газу. Вказана експертиза не встановила викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням), а отже, висновком експертного дослідження не підтверджено факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ.

Під час проведення засідання комісії, за результатами якого позивачем складено рішення комісії №389 від 19.04.2019 р. (а.с.29) також не встановлено, що факт втручання в конструкцію лічильника мав наслідком спотворення даних обліку газу.

Таким чином, посилання позивача на наявність порушень цілісності пломб, тавр і лічильного механізму само по собі не може свідчити про наявність складу правопорушення, оскільки ні актом, ні експертизою не встановлено, що саме такі порушення вплинули на роботу або конструкцію чи складові конструкції ЗВТ та саме внаслідок відсутності пломби і таких порушень витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковувалася (обліковувалася частково чи з порушенням законодавства), та призвело до викривлення даних обліку природного газу. А отже, за відсутності обов`язкового елементу складу правопорушення, факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ не доведений.

Також, слід зазначити, що донарахування ціни необлікованого об`єму газу це не штрафні санкції. Це витрати за використаний але несплачений газ. Тобто для того, щоб здійснити донарахування ціни необлікованого газу потрібно встановити той факт, що він певний час не обліковувався та не сплачувався, чого не було зроблено представниками позивача та не враховувалося комісією під час прийняття рішення.

Більш того, апеляційний суд зазначає, що позивач у своєму Акті №688 від 04.03.2019 року про порушення побутовим споживачем сам зазначив, що остання повірка лічильника газу (ЗВТ) проводилася у 2007 році, тобто за 12 років до дати складання ним акту про порушення побутовим споживачем від 04.03.2019 року, що унеможливлює донарахування позивачем об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Одесагаз» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Одесагаз» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення вартості не облікованого об`єму природного газу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30.09.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда