справа № 208/3601/21
№ провадження 2/208/233/22
РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Кіблицької М.В., представника відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» - Лещенко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

З урахуванням уточненої позовної заяви та доповнень до уточненої позовної заяви позивач просить суд:

-визнати протиправним дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу за період з 01 березня 2017р. по 31 травня 2021р. щодо споживача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , зобов`язати його здійснити перерахунок за цей період виходячи з норм споживання встановленого Кабінетом Міністрів України;

-визнати протиправним дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, та в частині нарахування плати за розподіл (доставку) виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу за період з 01.01.2020р. по 31.05.2021р. щодо споживача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , зобов`язати його здійснити перерахунок за цей період виходячи з норм споживання встановленого Кабінетом Міністрів України;

-визнати незаконними дії акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо відмови споживачу ОСОБА_1 у встановленні індивідуального лічильника газу по АДРЕСА_1 ;

-визнати за побутовим споживачем природного газу ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , права на забезпечення індивідуальним лічильником газу за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»;

-стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок погашення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 );

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок погашення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він є споживачем природного газу в квартирі АДРЕСА_2 . Вся система взаємовідносин на ринку комунальних послуг відповідно до ст.42 Конституції України повинна базуватися на інтересах споживача. Вони полягають в тому, щоб (товар, послуга) надавалась належної якості та в необхідній кількості.

Постановою Кабінету Міністрів від 30 січня 2019 року встановлено такі норми споживання газу для домогосподарств без лічильників:

3,29 кубометра за наявності газової плити та централізованого постачання гарячої води;

5,39 кубометрів за наявності плити, але без централізованого постачання гарячої води;

10,49 кубометрів за наявності плити та газового водонагрівача.

Позивач зазначає, що він користується газовою плитою. Відсутнє централізоване постачання гарячої води. Усього за місяць за нормами споживання за послуги з газопостачання повинен заплатити 37,32грн.. За рік ця сума складає 447,84 грн.. Позивач стверджує, що сплачував кошти в повному обсязі, заборгованості не мав. За останні 5 місяців за період з 01.11.2020р. по 31.03.2021р. через АТ «Укрпошта» (особистой рахунок НОМЕР_2 ) згідно квитанціям №, , , , 7 сплатив за газопостачання 390 грн.(90+90+70+70+70), за цей період, по квитанціям №, , , , сплатив за розподіл природного газу 115 грн.(20+20+25+25+25). Усього за 5 місяців сплатив 505,00 грн. Позивач зазначає, що сплачує майже втричі більше, ніж норми споживання, але все одно приходять попередження щодо наявності боргу.

В липні 2020 року позивач отримав досудове попередження про те, що він має заборгованість перед АТ «Дніпропетровськгаз» у сумі 74,44 грн.

27.08.2020р. позивач звернувся до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з запереченням щодо боргу та просив надати роз`яснення з чого складається сума боргу відповідно до норм споживання; безкоштовно встановити індивідуальний лічильник обсягу газу.

Позивач отримав відповідь від 03.09.2020р. №49001 з-Лв-10698-0920. Згідно даної відповіді за адресою АДРЕСА_3 встановлено будинковий ВОГ. Усі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, як того, вимагають норми Закону. Позивач згоди на встановлення ВОГ не надавав. Та зазначає, що ніякого будинкового лічильника газу на будинок не встановлено.

Зазначаючи моральну шкоду позивач виходить з наступного: діями відповідачів ОСОБА_1 нанесено моральну шкоду; змінився образ життя, він не повинен сплачувати неіснуючі борги, які в декілька разів вище за отримані ним особисто послуги. Він не повинен сплачувати борги, які накопичувались на особистому рахунку № НОМЕР_3 в наслідок неправомірних дій відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в уточненій позовній заяві, в доповненнях до уточненої позовної заяви, у відповідях на відзив, у відповіді на відзив (на уточнену позовну заяву).

В судовому засіданні представник відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» Лещенко Г.О. просила суд відмовити в задоволенні позову, посилалась на обставини викладені у відзиві на позов (з урахуванням уточненої позовної заяви та доповнень до уточненої позовної заяви.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на уточнені позовні вимоги, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача надав суду клопотання, в якому просить суд розглядати справу у відсутності їх представника.

Ухвалою суду від 20 травня 2021 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року провадження по справі зупинено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року про зупинення провадження у справі скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 18 січня 2022 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг із газопостачання в квартирі АДРЕСА_2 , що вбачається з наданого суду копії досудових попереджень, копії відповідей від 03.09.2020р. №49001.3-Лв-10698-0920, копії відповіді від 03.12.2020р. №490-Лв-15470-1220, копій повідомлень про заборгованість, наданих суду квитанцій та не заперечується представниками відповідачів.

Судом встановлено, що згідно відповіді від 03.09.2020р. 49001.3-Лв-10698-0920 на будинку АДРЕСА_3 , в якому проживає позивач, встановлено лічильник газу, а саме вузол обліку газу будинковий ВОГ.

Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 здійснює оператор газорозподільної системи - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 фактом згоди приєднання до якого відповідно до пункту 1.3 цього договору був сплачений рахунок оператора ГРМ та споживання природного газу.

Як вбачається зі змісту позову після встановлення даного лічильнику газу, нараховані спожиті об`єми газу значно збільшилися, нарахування за показаннями загальнобудинкового лічильника суттєво різняться від попередніх нарахувань та не відповідають фактичному споживанню газу особисто ним.

Позивач 27 серпня 2020 року звернувся до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» із заявою про встановлення індивідуального лічильнику обліку газу, але його не було встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи договір № 413/з щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів був укладений між Публічним акціонерним товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» в особі Дніпродзержинського управління по експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» та Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради «Управляючої компанії по обслуговуванню житлового фонду» від 16 вересня 2016 року.

Згідно до Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно внутрішньобудинкової системи газопостачання підписаний 16 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Теплотехнік» визначені межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін по об`єкту багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Акту № 320 вузол обліку газу G 25 за адресою: АДРЕСА_3 ; 23, прийнятий в експлуатацію об`єктів системи газопостачання 28 лютого 2017 року.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, між сторонами виникли цивільні правовідносини та предметом позову є визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, спір між сторонами виник з приводу невідповідності дій відповідача положенням ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка виражається у відмові встановлення індивідуальних лічильників газу.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу врегульований Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про ринок природного газу», Главою 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 (далі Тимчасове положення), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.

Крім того, відносини між сторонами у справі регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно із главою 1 розділу 1 Кодексу ГРС, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу

Відповідно до вимог п.1 гл.5 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Що стосується вимог позивача щодо:

-визнання протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу за період з 12 травня 2018 року по 31 травня 2021 рік щодо споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ,

-зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок спожитого природного газу по особовому рахунку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 12 травня 2018 року по 31 травня 2021 рік відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності індивідуальних лічильників газу;

-визнання незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» щодо відмови споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , права на забезпечення індивідуальним лічильником газу;

-визнання за ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , права на забезпечення індивідуальним лічильником газу за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз»,

то суд вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

Як наведено у статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.1 ч.1 та п.1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом N 3533-VI.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу IX Кодексу ГРС (Правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі) комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними суб`єктами ринку природного газу.

Точка вимірювання - місце встановлення комерційного вузла обліку (пункт 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС).

Межа балансової належності - точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу (пункт 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС).

Отже, вузол комерційного обліку встановлюється в точці, де відбувається приймання - передача природного газу.

Відповідно до пункту 3.2. Типового договору приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача.

Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (пункт 5 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 ).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Установлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до умов Типового договору та Кодексу ГРС визначення фактичного обсягу природного газу, спожитого побутовим споживачем, повинно здійснюватись за допомогою комерційного вузла обліку природного газу, який повинен встановлюватись на межі балансової належності (в точці приймання - передачі) об`єкта, яким є квартира позивача.

Відповідно до п.1 ч.1 та п.1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням статей 633, 634 , 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до пунктів 1.1 Типового договору цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом встановлено, що позивач приєдналася до цього Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісяця споживає природний газ та щомісяця сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом V. «Порядок обліку природного газу, що передається Споживачу», розділом VІ. «Порядок розрахунків», розділом VІI. «Права та обов`язки Сторін».

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.

Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Судом встановлено, що нарахування за спожитий природний газ ОСОБА_1 до 01 березня 2017 року здійснювалося згідно з нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженими постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 203, за роздрібними цінами на природний газ, встановленими постановами Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758, від 22 березня 2017 року № 187.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, визнано протиправною та нечинною постанову КМУ від 23 березня 2016 року № 203 Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та пункт 1 переліку постанов КМУ, що втратили чинність, затвердженого постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 204.

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №826/2507/18 (адміністративне провадження № К/9901/60944/18) вказані судові рішення залишені без змін. У постанові Верховний Суд зазначив, що з метою забезпечення принципу соціальної справедливості, дотримання балансу приватних та публічних інтересів, а також керуючись частиною другою статті 265 КАС України Постанова КМУ № 203 та пункт 1 Переліку, затвердженого Постановою КМУ № 204, втрачають чинність з моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Суди встановили, що позивач оплачувала послуги з газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі індивідуальних.

Позивач не надавав згоди на встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу та висловив волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що згода мешканців будинку є обов`язковою для встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, а у разі втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України, якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, такі норми споживання застосовуються незалежно від чинності постанови до набрання чинності новою постановою Кабінету Міністрів України, якою затверджені відповідні норми.

Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Так, найефективнішим способом обліку споживання природного газу є встановлення лічильників. При цьому держава в особі компетентних органів зобов`язана забезпечити доступні умови для встановлення приладів обліку споживання природного газу. Із цією метою прийнятий Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 826/2507/18, адміністративне провадження № К/9901/60944/18).

Отже, відповідач зобов`язаний надавати позивачу послуги, які оплачені, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», був зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення у квартирі позивача, в якій він використовує газ тільки для приготування їжі.

Відповідно до пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу III Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно внутрішньобудинкової системи газопостачання в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Отже, межа балансової належності та місце встановлення визначаються актом укладеним між оператором ГРМ та споживачем.

Окрім цього, судом встановлено, що розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін зі співвласниками не укладався, тобто межа балансової належності та місце встановлення приладу обліку не було визначене.

Вузол обліку газу G-65 за адресою: АДРЕСА_3 , прийнятий в експлуатацію об`єктів системи газопостачання 28 лютого 2017 року, що згідно до акту № 320 без участі споживача.

Відповідно до пункту 7 глави 1 розділу X Кодексу ГРС роботи з розпломбування, випробування, вимірювання, зміни схеми комерційного вузла обліку, заміни типів засобів вимірювання техніки без оформлення акта в присутності уповноважених осіб споживача та оператора ГРМ не допускаються.

Отже, суд приходить до висновку про незаконність нарахування об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу. Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують його права, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який фактично не використовувався споживачем.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині:

-визнання протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу за період з 12 травня 2018 року по 31 травня 2021 рік щодо споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ,

-зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок спожитого природного газу по особовому рахунку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 12 травня 2018 року по 31 травня 2021 рік відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності індивідуальних лічильників газу;

-визнання незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» щодо відмови споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , права на забезпечення індивідуальним лічильником газу;

-визнання за ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , права на забезпечення індивідуальним лічильником газу за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз»,

є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального права.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року справі №212/5836/17, провадження № 14-11цс21 зазначила, що будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як обмеження права власності.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» в частині визнання об`єму та обсягу спожитого газу виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу за період з 12 травня 2018 року по 31 травня 2021 рік щодо споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог позивача щодо визнання протиправним дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, та в частині нарахування плати за розподіл (доставку) виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу за період з 01.01.2020р. по 31.05.2021р. щодо споживача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та зобов`язання його здійснити перерахунок за цей період виходячи з норм споживання встановленого Кабінетом Міністрів України, не підлягають задоволенню, оскільки саме Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» здійснює нарахування за користування природного газу.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо) (стаття 22 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Але, з вимог позивача не вбачається, що спричинення моральної шкоди виникло у зв`язку з неправомірними діями відповідачів, що також не доведено в судовому засіданні та чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого позивач виходить, що саме в такій грошовій сумі оцінює заподіяну йому шкоду.

Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем не надано суду будь-яких аргументів та доводів того, що саме з вини відповідачів спричинена моральна шкода та в чому вона полягає.

Окрім цього, щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви, з урахуванням вимог ст. 261 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з частковим задоволення позову, суд вважає, що з відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн..

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 626, 629 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» в частині визнання об`єму та обсягу спожитого газу виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу за період з 12 травня 2018 року по 31 травня 2021 рік щодо споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок спожитого природного газу по особовому рахунку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 12 травня 2018 року по 31 травня 2021 рік відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності індивідуальних лічильників газу.

Визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» щодо відмови споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , права на забезпечення індивідуальним лічильником газу.

Визнати за ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , права на забезпечення індивідуальним лічильником газу за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз».

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на користь держави.

В іншій частині позову щодо вимог до Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін НОМЕР_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз», адреса: 49000, м.Дніпро, вул.Шевченка, 2, .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», адреса: 49000, м.Дніпро, вул.Поля, 2, літ. А-2, .

Суддя Похваліта С. М.