ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6516/22 Справа № 214/2226/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 214/2226/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01.10.2013 року по 01.03.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 38505,12 грн., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 11632,03 грн., 3% річних 3276,45 грн.

Оскільки відповідачі добровільно заборгованість не сплачують позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 за період з жовтня 2013 року по березень 2021 року в розмірі 38 505,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 11 632,03 грн., 3% річних у розмірі 3 276,45 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2021 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Ухвалою від 28.12.2021 року заочне рішення від 10.09.2021 року скасовано, справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, надані за адресою: АДРЕСА_1 за період з березня 2018 по березень 2021 у розмірі 19 572 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 287 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 819 грн. 90 коп., а загалом стягнуто 22 679 грн.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» по 321,27 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки апелянт була позбавлена можливості надати докази по справі, тому рішення ухвалено лише на підставі доказів, поданих позивачем, тобто з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що вона з 2005 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , так я к 11.11.2005 року вийшла заміж і проживала на зйомник квартирах, при цьому 07.08.2018 року апелянт набула право власності на власний будинок та сплачує комунальні послуги за вказане майно. Апелянт зауважує на тому, що вона не має нести солідарний обов`язок за утримання квартири і не має оплачувати житлово-комунальні послуги, яких не отримувала.

Наразі апелянт зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є споживачами послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: АДРЕСА_1 , з відкриттям особового рахунку за № НОМЕР_1 . Житлове приміщення перебуває у приватній власності, власником є ОСОБА_3 .. Також, окрім ОСОБА_3 за вказаною адресою, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, зареєстровані споживачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

За період з жовтня 2013 року по березень 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровано 4 особи, нараховано загальну суму 38 505,12 грн. (а.с.5).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідачі вчасно оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2021 року в розмірі 38 505 грн. 12 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати - 11 632 грн. 03 коп., 3% річних - 3 276 грн. 45 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з березня 2018 по березень 2021 року, в межах заявлених вимог, з урахуванням поданої заяви про застосування строків позовної давності, в розмірі 22 679 грн., яка включає: заборгованість за централізоване опалення - 19 572 грн., інфляційні втрати - 2 287 грн. 10 коп., 3% річних - 819 грн. 90 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.ст.4,6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові - послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Так, згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.10.2011 року № 343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.07.2013 року № 01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП) державному підприємству «Криворізька теплоцентраль», яке перетворено на АТ «Криворізька теплоцентраль» доручено прийняти функцію забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста (а.с.98-100).

Отже, надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалось АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відповідачі є споживачами послуг, однак оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення та застосування приписів ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань, в межах строків позовної давності.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат та 3% річних, та проведений судом першої інстанції власний розрахунок, в межах позовної давності, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в межах строків позовної давності та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 22 679 грн. за період з березня 2018 по березень 2021 року, яка включає: заборгованість за централізоване опалення - 19 572 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 287 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 819 грн. 90 коп.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволені позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки апелянт була позбавлена можливості надати докази по справі, тому рішення ухвалено лише на підставі доказів, поданих позивачем, тобто з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, так як розгляд справи призначався неодноразового, про що свідчать матеріали справи, представник апелянта ознайомлювався з матеріалами справи та мав об`єктивну можливість подати необхідні докази по справі, а у разі неможливості їх отримання подати суду відповідне клопотання про їх витребування.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволені позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 з 2005 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , так як 11.11.2005 року вийшла заміж і проживала на зйомник квартирах, при цьому 07.08.2018 року апелянт набула право власності на власний будинок та сплачує комунальні послуги за вказане майно. Апелянт зауважує на тому, що вона не має нести солідарний обов`язок за утримання квартири і не має оплачувати житлово-комунальні послуги, яких не отримувала, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Сама по собі реєстрація шлюбу 11.11.2005 року не свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 та не отримувала надані позивачем комунальні послуги.

Посилання апелянта на те, що наразі вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки за вказаною адресою апелянт зареєстрована з 10.01.2022 року, а період, за який рішенням суду стягнута заборгованість становить з березня 2018 по березень 2021 року.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року, та у зв`язку із залишенням судового рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: