Справа № 461/8938/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1298/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Іванової О.О.,

з участю : представника АТ «Ідея Банк» - Жовтонецького В.М., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року у справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними пункту кредитного договору та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року в розмірі 110488,08 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.

В обґрунтування поданого позову посилалися на те, що 30 травня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z62.225.73561, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 33032 грн., зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач вказував, що ним виконано свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим/меморіальним ордером, однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 03 серпня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 110488,08 грн.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 05 грудня 2018 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просив суд визнати недійсним пункт 1.4 кредитного договору №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по кредитному договору №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, встановлення у кредитному договорі положення про сплату щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є незаконним, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Просив зустрічний позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними пункту кредитного договору та зобов`язання до вчинення дій задоволено.

Визнано недійсним пункт 1.4 кредитного договору №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по кредитному договору №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення суду оскаржило АТ «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до довідки - повідомлення до Кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив, що до підписання Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування (зокрема, процентної ставки за кредитом, вартість усіх супутніх послуг, а також інші фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту1), орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також базу розрахунку платежів: залишок кредиту - для процентів; сума наданого кредиту - для комісії та щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Вказує. що банк перед укладенням Договору кредиту повідомив ОСОБА_1 в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з Тарифами Банку і згоден з ними; умови Договору кредиту та даного Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

На думку скаржника, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, Позичальник був ознайомлений з умовами Кредитного договору до його підписання, з якими він погодився в повному обсязі та на протязі тривалого часу з моменту укладення Кредитного договору сплачував усі платежі, що ним передбачені, зокрема плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію), що додатково свідчить про погодження Позичальника з усіма умовами Кредитного договору.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення. Яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Ідея Банк» - Жовтонецького В.М. на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 30 травня 2017 року між сторонами укладено кредитний договір №Z62.225.73561 /а.с.6-7/.

Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 33 032 грн., зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.3 кредитного договору (п.3.1.3 кредитного договору).

Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання у випадках, якщо, зокрема позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш, ніж на один календарний місяць.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1. ст.625 ЦК України).

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України).

Як вказує банк, внаслідок несвоєчасних та не сплачених в повному обсязі необхідних платежів, невиконання своїх зобов`язань, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «Ідея Банк», що відображена у розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z62.225.73561.

Згідно наданого банком розрахунку, станом на 03 серпня 2021 року заборгованість становить 110488,08 грн. та включає в себе: основний борг 0 грн., прострочений борг 30525,81 грн., прострочені проценти 41918,36 грн., строкові проценти 0 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 0 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 27153,06 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів нарахована до 29 лютого 2020 включно 9479,28 грн. та дебіторська заборгованість 1411,57 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 05 грудня 2018 року на адресу відповідача Банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї суми заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір.

Так, згідно п.1.2. Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника.

Згідно п. 1.3. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 15 % річних від залишкової суми кредиту.

Згідно п. 1.4 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів.

Згідно пункту 5.1. кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що реальна річна ставка складає 101,3000 %. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 38163,5900 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року (справа № 524/5152/15-ц) висловив наступний висновок про застосування норми права.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року№ 15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

За вказаних обставин, банком встановлено плату за обслуговування кредиту, тобто платіж, який споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Оскільки надання кредиту є обов`язком банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Операція з обслуговування кредитної заборгованості відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється ним при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

За вказаних обставин, позичальнику було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, а відтак, нарахування банком плати за цю послугу є безпідставною. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19.

Як встановлено судом, кредитний договір між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений 30 травня 2017 року, тобто до 10 червня 2017 року - дня набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування».

Відтак, положення (п.1.4) кредитного договору від 30 травня 2017 року про сплату позичальником на користь банку плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у справі №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року та має місце у даній справі.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» наголошує про заборону нечесної підприємницької практики, що включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Частина 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману споживача послуг перелік яких не є вичерпним.

Судом встановлено, що позичальник сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується випискою банку за період з 03 серпня 2000 по 03 серпня 2021 року.

Відтак, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог, шляхом визнання недійсними пункт 1.4. Кредитного договору №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по кредитного договору №Z62.225.73561.

В той же час, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог АТ « Ідея банк» у повному обсязі.

З таким висновком суду колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи із наступних обставин.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, судом не встановлено дійсного розміру коштів зарахованих в погашення комісії, щоб вважати, що такий повністю покриває решту вимог Банку. Так, як вбачається з матеріалів справи непогашена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року станом на 05 грудня 2018 без плати за обслуговування кредитної заборгованості, та із зарахуванням сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в платежі та у черговості, передбаченій пунктами 2.1 та 2.2 Кредитного договору згідно розрахунку, наданого АТ «Ідея банк» становить 22 616,50 грн., в тому числі 20 297 грн. 57 коп. основний борг, 25 грн. 02 коп. строкові проценти, 2 293 грн. 57 коп. прострочені проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2021 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подала заяву про відмову від частини позовних вимог, у якій АТ «Ідея Банк» відмовляється від стягнення з ОСОБА_1 прострочених процентів у розмірі 27153,06 грн., а також від інших штрафних санкцій у розмірі 1411,57 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2022 року прийнято відмову Акціонерного товариства «Ідея Банк» від частини позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Провадження у цивільній справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення прострочених процентів у розмірі 27153,06 грн., а також інших штрафних санкцій у розмірі 1411,57 грн. закрито.

За вказаних обставин, непогашена заборгованість за кредитним договором в частині строкових процентів в сумі 25 грн. 02 коп. та прострочених процентів в сумі 2 293 грн. 57 коп. не підлягає до стягнення.

В той же час, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 20 297 грн. 57 коп. заборгованості (основний борг) за кредитним договором №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга АТ «Ідея Банк» підлягає до часткового задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року до скасування в частині відмови у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року в частині відмови у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 20 297 ( двадцять тисяч двісті дев`яносто сім) гривень 57 копійок заборгованості за кредитним договором №Z62.225.73561 від 30 травня 2017 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.