Справа № 700/642/22
Номер провадження 2/700/246/22
У Х В А Л А

іменем України

29 вересня 2022 року суддя Лисянського районного суду Черкаської області Пічкур С.Д., розглянувши матеріали заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» про забезпечення позову у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди,

установив:

Позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» вчиняти дії по обробітку (оранка, культивація, внесення добрив, посів сільськогосподарських культур та будь-які інші дії) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3370 га, кадастровий номер :03:000:0415, яка розташована за адресою: Черкаська область, Лисянський район, Будищенська сільська рада та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зокрема вказує, що між СТОВ «А.Ф.Злагода» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 03.10.2011 року. Відповідно до умов Договору оренди від 03.10.2011 року ОСОБА_1 передає СТОВ «А.Ф.Злагода» у строкове платне користування земельну ділянку площею 1,3370 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Науменко Т.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.10.2015 року зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки. Одночасно з реєстрацією права оренди також зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 310289980 від 0.09.2022 стало відомо, що при здійсненні вказаних реєстраційних дій було допущено помилки в кадастровому номері земельної ділянки та в реквізитах договору оренди, які виправити на даний час неможливо. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на спірну земельну ділянку, яка передана у користування СТОВ «А.Ф.Злагода» зареєстровано інше речове право оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест». Таким чином, укладенням договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтенрагроінвест» були суттєво порушені права СТОВ «А.Ф.Злагода», оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, одна й та сама земельна ділянка не може бути об`єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря).

СТОВ «А.Ф.Злагода» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди. Вважають, що поданий позов підлягає забезпеченню шляхом заборони відповідачам вчиняти дії по обробітку спірної земельної ділянки, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав чи інтересів СТОВ «А.Ф.Злагода» так як існує ризик проведення обробітку відповідачами земельної ділянки, яка є предметом спору. В разі прийняття судом рішення на користь позивача є ризики унеможливлення або ускладнення його виконання.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2, 4, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Суд вважає, що заборона вчиняти будь-які дії стосовно обробітку чи використання земельної ділянки може вплинути суттєво на права та обов`язки відповідача або інших осіб і потягнути за собою втрати матеріального характеру, як самого відповідача так і інших осіб.

Окрім того суд уважає, що вжиття таких заходів суперечить встановленому ст. 5 ЗК України принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землою громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, та забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів особи у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Всупереч викладеному, позивач не обгрунтував та не надав суду доказів, в чому полягає реальна загроза, що може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а тому у забезпеченні позову належить відмовити.

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» про забезпечення позову у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «А.Ф.Злагода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя С. Д. Пічкур