Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2234/17

23 вересня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача-відповідача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Зварищука В.В.,

представника відповідача-позивача

ОСОБА_2 , адвоката - Куцого О.С.,

представника Пасічнянської сільської ради

Надвірнянського району Івано-Франківської області - Калинюка М.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Пнівської сільської радиНадвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на будинковолодіння.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на Ѕ частку спадкового майна, а саме домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною вартістю 173316 грн.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року по даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору залучено Управління державної архітектурно - будівельної інспекції в Івано-Франківській області.

14.02.2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати за ним право власності на ѕ частки вказаного вище спадкового майна.

Крім того, в провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Пнівської сільської радиНадвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, яку згідно ухвали суду від 04.04.2018 року об`єднано в одне провадження з даною справою.

В свою чергу ОСОБА_2 у позовних вимогах просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на Ѕ частку вищезазначеного спадкового домоволодіння, що розміщене в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ухвали судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Грещука Р.П. від 16.08.2019 року дану справу - прийнято до провадження.

Відповідно до ухвали суду від 21.01.2020 року постановлено замінити первісного відповідача по даній справі - Пнівську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області на її правонаступника Пасічнянську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області.

В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник свої позовні вимоги із врахуванням заяви про їх збільшення підтримали та просили задоволити з підстав наведених у них.

Зустрічний позов ОСОБА_2 визнали частково, а саме не заперечують щодо визнання з нею права власності на ј частку спірного домоволодіння, в решті вимог останньої просили відмовити.

Представник відповідача-позивача в судовому засіданні зустрічний позов ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі та просив його задоволити з підстав, викладених у ньому та відзиві на позов ОСОБА_1 .

Крім того зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину в рівних частках і в подальшому всі будівельні роботи проводили разом.

Також вказав, що законом не передбачено можливості збільшення частки у спадщині, а тому він як представник відповідача-позивача позов ОСОБА_1 визнає частково, а саме не заперечує щодо визнання з ним права власності на Ѕ частку спірного домоволодіння, в решті вимог останнього просить відмовити.

Таким чином, представник відповідача-позивача не заперечує проти часткового задоволення первісного позову ОСОБА_1 , а саме щодо визнання за останнім та за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частку вище вказаного спадкового майна.

Представник відповідача - Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в судовому засіданні вказав, що на його думку первісний позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_2 - до повного, оскільки виходячи із рівності часток у даній спадщині за законом, сторони мають право претендувати на визнання за ними права власності по Ѕ частці за кожним.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши позивача-відповідача та його представника, представника відповідача-позивача, представника Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що батьками позивача-відповідача ОСОБА_1 були ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які перебуваючи в зареєстрованому шлюбі побудували житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13).

Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей, як зазначено вище ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто мати відповідача-позивача ОСОБА_2 (т.1 а.с.75).

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача-відповідача і відповідно дід відповідача-позивача ОСОБА_5 помер, в с.Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, де і похоронений (т.1 а.с.10).

Після смерті останнього, спадщину прийняла мати позивача-відповідача (баба відповідача-позивача) ОСОБА_1 , за якою 24.10.2000 року було зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого їй 23.10.2000 року виконкомом Пнівської сільської ради згідно рішення виконкому Пнівської сільської ради за №100 від 12.10.1999 року. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 24.10.2000 року, реєстровий №1070, книга №5. (т.1 а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 померла в с.Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, де і похоронена (т.1 а.с.11).

24.06.2017 року позивач-відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Шушкевич С.М. про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно постанови державного нотаріуса від 13.10.2017 року за №02-31/317/2017/2070, останньою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями, в зв`язку з тим, що ним не було надано документів про право власності на спадкове домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що свідчило б про належність даного майна спадкодавцю (т.1 а.с.12).

Також судом перевірено, що за вказаним домоволодінням рахується земельна ділянка площею 0.0100 га., для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, що підтверджується довідкою Пнівської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області від 19.10.2017 року за №1131/02-25 (т.1 а.с.14).

Відповідач-позивач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області, батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , тобто рідна сестра позивача-відповідача ОСОБА_1 (т.1 а.с.72, 74).

Як зазначено вище, батьками матері відповідача-позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Після смерті баби відповідача-позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та у зв`язку з тим, що заповіту остання за час свого життя не складала, відкрилася спадщина за законом.

Як за`ясовано в судовому засіданні, спадкоємцями першої черги після її смерті були її діти: ОСОБА_3 , як дочка та ОСОБА_1 , як син. У встановлений законом шестимісячний термін ОСОБА_3 як дочка і спадкоємець першої черги звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 66 років мати відповідача-позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла, про що виконавчим комітетом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис №55 (т.1 а.с.77).

В зв`язку з наведеним, остання не встигла оформити право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_1 .

Посилаючись на ст.1276 ЦК України, якою визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія), відповідач-позивач ОСОБА_2 03.10.2017 року звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, оскільки ОСОБА_1 за свого життя заповіту не залишала. Проте, як встановлено вище, видати свідоцтво про спадщину за законом державний нотаріус не має можливості, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на домоволодіння.

Відповідно до технічного паспорта, складеного Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок АДРЕСА_1 , який входить до спадщини, складається із житлового будинку, зазначеного під літерою «А»; стайня, зазначена під літерою «Б»; стодола зазначена під літерою «В»; вбиральня зазначена під літерою «Г»; ворота позначені за «№1»; ворота, позначені за «№2»; огорожа, позначена за «№3»; колонка питна, позначена за «№4», інвентаризаційною вартістю - 173316 грн. 00 коп.

У своїх зустрічних позовних вимогах відповідач-позивач ОСОБА_2 посилається на те, що на даний час позивачем-відповідачем ОСОБА_1 їй вчиняються перешкоди у користуванні спірним спадковим майном, а саме: останній позмінював замки у будинку та позакривав двері у житловому будинку і господарських будівлях, чим не дає їй доступу ло даного домоволодіння, звертається до Надвірнянського РВП із безпідставними заявами про її незаконне проникнення до даного володіння, вказуючи на те, що дане майно належало його мамі ОСОБА_1 , а вона жодного відношення до нього не має.

Враховуючи наведене, суд констатує наступне:

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим, у відповідності до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалися підзаконним нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністерства Комунального господарства Української РСР 31січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року за № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 / з подальшими змінами/.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарських книгах місцевих рад.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку, чи частини даного будинку, певній особі - є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Як перевірено судом, на вказану спадщину крім позивача-відповідача ОСОБА_1 та відповідача-позивача ОСОБА_2 більше ніхто не претендує.

Таким чином, позивач-відповідач ОСОБА_1 та відповідач-позивач ОСОБА_2 мають право прийняти спадщину після смерті своєї матері та баби відповідно в порядку спадкування за законом, однак в зв`язку з відсутністю документів які б підтверджували право власності померлої ОСОБА_1 на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , не можуть одержати свідоцтва про право власності на спадкове майно та змушені були звернутися до суду з цього приводу.

Разом з тим, позивач-відповідач ОСОБА_1 не заперечує щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 і визнання за нею права власності на ј частку спірного домоволодіння, претендуючи на ѕ частки даного спадкового майна.

В свою чергу відповідач-позивач ОСОБА_2 не заперечує щодо часткового задоволення первісного позову ОСОБА_1 і визнання за ним права власності на Ѕ частку спірного домоволодіння, також претендуючи на Ѕ частку даного спадкового майна.

Представник відповідача - Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в судовому засіданні зазначив, що також вважає, що виходячи із рівності часток у даній спадщині за законом, сторони мають право претендувати на визнання за ними права власності по Ѕ частці за кожним.

З даного приводу суд зазначає наступне:

У своїй заяві про збільшення позовних вимог, позивач-відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що починаючи з 1986 року і включно по 1989 рік ним було проведено ряд ремонтних робіт, в зв`язку з чим, на його думку він має право на ѕ частки спірного спадкового майна.

Однак, як закріплено ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частинами 2, 3 вказаної статті даного кодексу передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, проте, як з`ясовано в ході розгляду справи, такої угоди між сторонами не досягнуто.

Таким чином, на переконання суду, зазначені вимоги позивача-відповідача ОСОБА_1 про збільшення його частки у спадковому майні є безпідставними.

Суд констатує, що згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зі змісту ст.81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання суду, встановлені та викладені вище обставини не спростовані в судовому засіданні стороною позивача-відповідача.

Щодо визнання права власності за сторонами по справі, суд також зазначає, що з метою узаконення права власності на спадкове майно на замовлення позивача-відповідача та ОСОБА_3 , за її життя, а саме 12.07.2017 року, було виготовлено технічний паспорт на домоволодіння та визначено інвентаризаційну вартість домоволодіння, яка становить 173316 грн. 00 коп. (т.1 а.с.4-7, 49-52, 80-83).

Крім того, згідно звіту про проведення технічного огляду на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству, проведеного в 2019 році інженером КП «Архітектурно-планувальне бюро» Надвірнянської районної ради Колосовською Л.В., визначено категорію технічного стану даного спадкового домоволодіння як «2», що означає: в цілому будівлі домоволодіння знаходяться в задовільному технічному стані, тобто, конструктивні елементи будівель в цілому придатні для експлуатації. За експлуатаційними якостями конструкції відповідають категорії технічного стану «1», але мають місце дефекти. Порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено (а.с.198-215).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що за встановлених обставин первісний позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 слід задоволити повністю.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 та відповідач-позивач ОСОБА_2 можуть бути власниками кожен Ѕ частки зазначеного майна, а згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, є всі правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на Ѕ частку домоволодіння за кожним з них, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову ОСОБА_1 , на переконання суду, слід відмовити.

На підставі ст.ст.16, 316, 319, 321, 328, 392, 1222, 1258, 1261, 1267, 1268, 1276 ЦК України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про визнання права власності на спадкове майно - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_1 , право власності на спадкове майно, а саме на Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку «А», загальною площею 87,9 м.кв., житловою площею 67,3 м.кв., господарських будівель та споруд, а саме: стайні «Б», площею 27,4 м.кв., стодоли «В», площею 32,4 м.кв., вбиральні «Г», площею 1,0 м.кв., воріт «№1», площею 5,3 м.кв., воріт «№2», площею 5,4 м.кв., огорожі «№3», площею 51,9 м.кв., колонки питної «№4», площею 10,0 м.п., інвентаризаційною вартістю домоволодіння - 173316 грн. 00 коп.

В решті вимог позову ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованою: АДРЕСА_2 , право власності на спадкове майно, а саме на Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку «А», загальною площею 87,9 м.кв., житловою площею 67,3 м.кв., господарських будівель та споруд, а саме: стайні «Б», площею 27,4 м.кв., стодоли «В», площею 32,4 м.кв., вбиральні «Г», площею 1,0 м.кв., воріт «№1», площею 5,3 м.кв., воріт «№2», площею 5,4 м.кв., огорожі «№3», площею 51,9 м.кв., колонки питної «№4», площею 10,0 м.п., інвентаризаційною вартістю домоволодіння - 173316 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 03.10.2022 року.