ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5328/22 Справа № 212/9076/19 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач- Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Залюбовського Віктора Васильовича, відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року, ухваленого суддею Борис О.Н. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 08 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 , яка також діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Північтранс», яке у подальшому перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ транс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в рамках кримінального провадження №212/497/15-к щодо ОСОБА_3 за ч.3 ст.286 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та направлено матеріали провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В грудні 2019 року позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку із набуттям останньою повної цивільної дієздатності, до суду подано уточнені позовні заяви, в яких позивачі просили стягнути з ПАТ «Північ транс» завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн., кожній.

Також, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ПАТ «Північ транс» завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 160 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року у справі №212/497/15-к, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 10:45 годині по вул.Ногіна в м.Кривий Ріг, з боку вул.Електрична в напрямку вул.20-го Партз`їзду, керуючи автобусом Mercedes-Benz 310D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний перевізнику ПАТ «Північтранс», рухався зі швидкістю від 70 до 90 км/год. Не витримавши безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням, ОСОБА_3 допустив виїзд транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку, від чого автобус Mercedes-Benz 310D під керуванням ОСОБА_3 виїхав за межі проїзної частини дороги, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 та пасажир автобусу ОСОБА_6 загинули на місці.

Згідно висновку судово-медичного експерта №1960 від 22.10.2014 року, смерть потерпілої ОСОБА_6 настала від сполученої травми тулубу, яка супроводжувалась переломами кісток тулубу з ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилася розвитком шоку.

За фактом дорожньо - транспортної пригоди відносно ОСОБА_3 було відкрито кримінальне провадження за №0000686 від 16.10.2014 року за ч.3 ст.286 КК України.

На підставі постанови слідчого позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залучено до кримінального провадження як представників потерпілої від злочину ОСОБА_6 , яка була їх матір`ю.

Позивачами зазначено, що внаслідок смерті матері через неправомірні дії ОСОБА_3 , їм було завдано немайнових витрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у їхньому житті, також вони перенесли значний душевний та психологічний біль, пережили емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, обурення, приниженої гідності, тривоги страху за своє подальше життя без рідної мами.

Позивач ОСОБА_1 зазначила, що їй було завдано майнової шкоди на суму 160 000,00 гривень, яка складається із: купівлі та установки пам`ятника за ціною 149 794,88 грн., транспортних розходів на суму 3 120,61 грн. та розбитого планшету матері на суму 7 084,51 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Моторне (транспортне) страхове бюро України задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 500 000 ( п`ятсот тисяч) грн 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 12 180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят ) грн 00 коп.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Адвокат Залюбовський В.В., будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням, а саме з визначеним на користь позивачів розміром моральної шкоди 500 000 грн., просить змінити рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс» на користь кожної з позивачів з 500 000 грн до 2 000 000 грн.

Сторона позивачів вважає визначений судом розмір моральної шкоди занадто малим, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, нормам ст.23 ЦК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Північ транс», посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норма матеріального і процесуального права, без урахування позицій Великої Пали Верховного Суду в аналогічних справах, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні їх позовних вимог, заявлених до Підприємства та стягнути з позивачів на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу.

Сторона відповідача не погоджується з рішенням суду першої інстанцінції в частині стягнення з ТОВ «ПТ» суми моральної шкоди та визнання належним відповідачем по справі.

При цьому, скаржник зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб Mercedes-Benz 310D, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,, яким керував видій ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія» Гарант-Авто», що підтверджено страховим полісом №AI/1966630, строк дії з 30.05.2014 року по 29.05.2015 року.

Вказує, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що Страхова компанія відшкодовує, у тому числі і моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи. Зазначає, що судом не досліджено належним чином той факт, що позивачами не надано доказів їх звернення із заявами до ПАТ «Українська страхова компанія» Гарант-Авто» та/або до МТСБУ, отримання ними страхового відшкодування або письмової відмови у виплаті страхового відшкодування.

Окрім того,відповідач вважає, що висновки суду першої інстанції протирічать один одному та призвели до ухвалення незаконного судового рішення, оскільки, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові по справі №755/18008/15-ц від 04.07.2018, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 по справі №147/66/17, першочергово, суд повинен був встановити: чи звертались позивачі до Страховика, чи отримували страхове відшкодування; чи існує різниця між сумою страхового відшкодування та фактичним розміром, який не покривається лімітом полісу.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції невірно визначено особу з якою повинна бути стягнута моральна шкода, проігноровано правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 по справі №147/66/17, якою визначено, що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції при встановленні факту не пред`явлення вимог до страховика повинен був відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог в повному обсязі.

Також, відповідач не погоджуєтья з визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої на користь позивачів, вважає його надто завищеним та необґрунтованим.

Наполягає на тому, що судом було невірно застосовано норми матеріального права, не враховано сталу судову практику щодо застосування норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим невірно визначено особу, з якої повинна бути стягнута сума моральної шкоди, оскільки відповідно до вказаного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції невірно розраховано першочергову ставку судового збору, яка підлягала платі при подачі позову до суду та становила 10035 грн., тому, стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 12 180 грн. є незаконним.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

26 вересня 2022 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 27 вересня 2022 року об 11.20 годин за відсутності представника відповідача, де також зазначено, що ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» у повному обсязі підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника Залюбовського В.В. , які, кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги адвоката Залюбовського В.В., просили її задовольнити, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог та заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга позивачів не може бути задоволена, з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмови позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди сторонами не оскаржується і у цій частині не переглядається.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року у справі №212/497/15-к ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2019 року вирок суду скасовано в частині вирішення цивільного позову, матеріали провадження в цій частині направлено до суду на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без змін.

Викором суду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, приблизно о 10:45 год, водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом Mercedes-Benz 310D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вул. Ногіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду, перевищив максимально дозволену швидкість та допустив занос керованого транспортного засобу. В процесі заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку. Через грубе порушення Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_3 було спричинено дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого пасажирці автобусу ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травма тулубу, яка супроводжувалась переломами кісток тулубу з ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилася розвитком шоку, внаслідок яких ОСОБА_6 померла на місці ДТП.

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №1680. (т. 1, а.с. 22)

Вироком суду встановлено, що виявлені тілесні ушкодження в області тулубу відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, виникли від дії тупих твердих предметів якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, що могло бути при умовах та обставинах дорожньо-транспортної пригоди.

Померла ОСОБА_6 була матір`ю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчить копії свідоцтв про народження ОСОБА_1 (нове прізвище - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 18, 24)

Згідно з копією Рішення виконавчого комітету Тернівської районної у міста ради № 220 від 15.06.2016 року, на момент смерті ОСОБА_6 , внаслідок ДТП, позивача ОСОБА_1 було призначено піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 10-11)

У вказаному кримінальному провадженні потерпілими від злочину було визнано дочок загиблої внаслідок ДТП ОСОБА_6 - позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Сторони по справі не заперечують факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Північ транс» на дату скоєння дорожньо - транспортної пригоди та виконання ним трудових обов`язків водія ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС», а також той факт, що позивачі по справі є дочками загиблої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_6 .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст.ст.1167, 1187, 1188 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_3 , який є винним у загибелі матері позивачів внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Північтранс», на теперішній час ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС», а тому останній повинен нести відповідальність за заподіяну з вини його працівника моральну шкоду позивачу, розмір якої суд визначив у 500 000,00 грн., кожній.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для стягнення з ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі в дорожньо-транспортній пригоді потерпілої ОСОБА_6 , так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Цим обвинувальним вироком встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, приблизно о 10 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автобусом Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Ногіна, в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду, при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху, проявляючи злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, рухався зі швидкістю в межах від 70 до 90 км/год, та допустив занос керованого транспортного засобу, в процесі заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку. Порушення водієм ОСОБА_3 п.12.1 Правил дорожнього руху України, спричинило дорожньо-транспортну пригоду, під час якої загинула потерпіла ОСОБА_6 , яка була матір`ю позивачів, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_3 є особою винною у смерті ОСОБА_6 .

Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 перебував з ПАТ «Північтранс» у трудових відносинах та, в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, виконував свої трудові обов`язки, суд першої інстанцїі дійшов вірного висновку про те, що завдані збитки мають відшкодовуватися згідно зі ст.ст.1187, 1188 ЦК України, роботодавцем, тобто ПАТ «Північтранс», на теперішній час ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС».

За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції сторони по справі не заперечували, що позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками загиблої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_6 , а, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки праціника відповідача ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» загинула мати позивачів ОСОБА_6 , що потягло за собою невідворотні зміни у житті останніх, внаслідок чого вони відчувають душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачам завданої моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає частково обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом було невірно застосовано норми матеріального права, не враховано сталу судову практику щодо застосування норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим невірно визначено особу, з якої повинна бути стягнута сума моральної шкоди, оскільки відповідно до вказаного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, з огляду на наступні обставини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України Про страхування ).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ).

Згідно зі статтею 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Положення Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених указаним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Отже, нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю дружини (чоловіка, інших членів сім`ї), за рахунок страховика у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, розподілених на всіх осіб, які мають право на таку виплату, але не більше страхової суми за таку шкоду, що не виключає право на відшкодування моральної шкоди, у розмірі, що не покривається страховою виплатою, за рахунок винної особи, тобто, у даному випадку, за рахунок роботодавця ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС».

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок роботодавця винної особи ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС», з огляду на наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Як вже зазначено вище, п. 27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», крім іншого, передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, батькам (усиновлювачам). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Як видно з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за полісом №АІ/1966630.

Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 16 жовтня 2014 року, становив 1 218,00 грн, що визначено ст.8 Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" від 16.01.2014 року № 719-VII.

Тобто, моральна шкода, завдана смертю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 14 616,00 грн. підлягала відшкодуванню страховиком ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», за полісом №АІ/1966630, а інша сума - з винної особи, тобто у даному випадку з роботодавця винної особи ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС».

Проте, потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не забажали аби страхова компанія відшкодовувала їм моральну шкоду, й такі обставини колегія суддів враховує при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на їх користь з ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС», що узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 27.07.2021 року по справі № 431/1397/20.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз та визначається у кожному конкретному випадку індивідуально, виходячи із встановлених судом обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.10.2019 року по справі № 352/342/17 та від 10.01.2019 року по справі №350/1425/17 суд констатував, що втрата члена сім`ї, який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завдає моральну шкоду, грошовий розмір якої суд визначив 50 000,00 грн., як справедливим та таким, що відповідає характеру та обсягу страждань позивачів.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 500 000,00 грн., вірно виходив того, що сам факт загибелі матері ОСОБА_6 беззаперечно свідчить про те, що її діти відчувають від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру, адже вони втратили близьку людину і таку втрату не можливо відновити, також позивачамзавдано глибокого психологічного болю, втрату звичного способу життя, наявності відчуття страху за подальше життя без рідної людини та інших негативних наслідків, однак дійшов помилкового висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 500 000,00 грн., оскільки такий розмір не вмотивований, є завищеним і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачам шкоди, а також сталій судовій практиці в аналогічних спорах.

Отже, з урахування вищевикладеного та добровільної відмови позивачів від відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її розмір, кожній з позивачів з 500 000,00 грн. до 50 000,00 грн., що є розумним, виваженим і справедливим у їх ситуації.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Суд першої інстанції, стягнувши з відповідача на користь кожної з позивачів по 500 000 грн. моральної шкоди, стягнув на користь держави судовий збір в розмірі 12 180 грн., належним чином не обґрунтувавши визначений до стягнення розмір судового збору, оскільки виходячи із задоволеної суми позовних вимог - 1 000 000 грн. - один відсоток становить 10 000 грн., тому у цій частині колегія суддів повністю погоджується з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення підлягає зміні в частині зменшення розміру моральної шкоди, відповідно здійснюється перерозподіл судових витрат.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі положення п.2, п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивачі подали позов про стягнення моральної шкоди спричиненої смертю матері внаслідок кримінального правопорушення та визначили її у грошовому вимірі по 2 000 000 грн., тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить-1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не білтше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року становив 1921 грн.

Один відсоток від суми який мала б сплатити позивач ОСОБА_1 від ціни позову - 2 160 000 грн. становив би 21 600 грн., а позивач ОСОБА_2 з ціною позову 2 000 000 грн. повинна була б сплатити 20 000 грн., але не менше 768,40 грн. та не більше ніж 9605 грн.

З урахуванням зменшення судом апеляційної інстанції суми моральної шкоди, стягнутої на користь кожної з позивачів з 500 000 грн. до 50 000 грн., відповідно зменшенню підлягає і судовий збір з 12 180 грн. до 1536,80 грн. (768,40 грн.х2).

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» - задовольнити частково, апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Залюбовського Віктора Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , змінити, зменшивши цей розмір, кожній з 500 000,00 гривень до 50 (п`ятдесяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року в частині розміру судового збору стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» на користь держави за подачу позивачами позову до суду змінити, зменшивши цей розмір з 12180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят ) грн 00 коп. до 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень) вісімдесят копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: