КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5973/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Смирнова Михайла Владиславовича - представника ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулося до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувало тим, що 05 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «УкрСиббанк» було укладено Кредитний договір №0, відповідно до умов якого Банком було надано кредитні кошти в розмірі 40 000 доларів США.

Зазначав, що згодом між АКБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким право вимоги за Кредитним Договором та Договором застави транспортного засобу перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

18 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги №1930/К, згідно з яким право вимоги за Кредитним Договором та Договором застави транспортного засобу перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором кредитор звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу за Кредитним договором.

26 листопада 2014 року судом було ухвалено судове рішення у справі

№754/14775/13-ц, яким позов було задоволено та стягнуто з відповідача 541 749 грн 47 коп. заборгованості на користь кредитора.

02 березня 2020 року Деснянським районним судом м. Києва була постановлена ухвала про заміну стягувача у справі № 754/14775/13-ц, якою замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Вказане рішення не виконане станом на дату подання цього позову, у зв`язку з чим позивач просив стягнути інфляційне збільшення відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 337 325 грн 35 коп. за період від 20.02.2016 року до 20.08.2021 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» інфляційні втрати у розмірі 124 336 грн 60 коп. та судовий збір у сумі 1 865 грн 05 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Смирнова М.В. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Скаргу обґрунтовував тим, що підставою для задоволення позову стало нібито невиконання рішення ухваленого у справі №754/14775/13-ц.

Даним рішенням, що набрало законної сили, на підставі ч.1 ст.611 ЦК України було встановлене «припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від виконання зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору».

На підставі цієї норми суд (в справі №754/14775/13-ц) припинив дію кредитною договору №0 від 05.08.2008 року і стягнув з відповідача до закінчення строку дії договору всю суму заборгованості з відсотками, а саме, 541 749 грн 47 коп., з яких сума безпосередньо кредиту складала лише 193 804 грн.

В оскаржуваному ж рішенні суд виходив з того, що зобов`язання припиняється лише виконанням, проведеним належним чином і з посиланням на постанову ВП ВС зазначив «Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання прийняттям судового рішення».

Однак, представник відповідача, вважає, що даний висновок суперечить ч.1 ст.611 ЦК України, а застосована судом позиція ВС не стосується даних правовідносин.

Вказував, що строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання сплинув ще в червні місяці 2019 року, тобто, ще до продажу права вимоги «Дельта Банком» позивачу, який, як зазначив суд, мав місце 18.09.2019 року.

Таким чином, позивач на момент купівлі права вимоги був обізнаний про пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак, не дивлячись на це здійснив це придбання, напевно, маючи намір використовувати інші способи «вибивання» заборгованості, ніж виконання судового рішення.

Зазначав, що враховуючи пропуск позивачем строку пред`явлення виконавчого документу до виконання і відповідно неможливість захисту права на стягнення у примусовому порядку (натуральне зобов`язання) - до даного зобов`язання не може бути застосована норма ст.625 ЦК.

Фактично, позивач намагається двічі стягнути з відповідача кошти по одних і тих самих правовідносинах.

При цьому, виконавчий напис отриманий позивачем з явними багаточисельними порушеннями закону.

Так, представник відповідача, вважає дані дії позивача аморальними, такими, що порушують моральні засади суспільства і спрямовані на умисне завдання шкоди відповідачу з метою примушення останнього до виконання зобов`язання, яке припинилося, та судового рішення, яке неможливо виконати через вимоги закону.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач виконав зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості у розмірі 541 749,47 грн, а отже грошове зобов`язання відповідача за кредитним договором не є припиненим.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається про те, що в матеріалах доданих до позовної заяви міститься відповідь Деснянського ВДВС про те, що від 16.06.2016 року виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення Деснянського районного суду від 26.11.2014 року відсутнє. Таким чином, позивач обізнаний, що стягнення в порядку виконання даного рішення на даний час неможливе і не здійснюється. Відсутність виконавчого провадження з виконання судового рішення у справі №754/14775/13-ц підтверджується даними з АСВП. До того ж, у провадженні судді Деснянського районного суду Галась І.А. перебуває справа №754/6754/21 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Предметом спору у даній справі є правовідносини з приводу стягнення з відповідача у даній справі - ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованості за кредитним договором №0 від 05.08.2008 року, тобто ті самі правовідносини, що й були предметом розгляду у справі №754/14775/13-ц.

Так, 01.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис №5260 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованості за кредитним договором №0 від 05.08.2008 року, укладеного між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», станом на 17.03.2021 року в сумі 2 323 874 грн 08 коп. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем Яцишиним А.М. було відкрито виконавче провадження АСВП №65210703. На даний час виконавчі дії у даному провадженні зупинені на підставі ухвали суду про забезпечення позову у справі №754/6754/21. З аналізу даних фактів вбачається, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» фактично саме відмовилося від виконання судового рішення у справі №754/6754/21 і виконавче провадження з цього приводу відсутнє (понад 5 років). При цьому, зловживаючи своїми процесуальними правами ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося з позовом про стягнення штрафних санкцій за рішенням, за яким виконавчі дії не вчиняються і одночасно намагається стягнути в рази завищену суму боргу з усіма уявними штрафними санкціями шляхом звернення до виконання виконавчого напису нотаріуса з тих самих правовідносин. Крім того, недобросовісність позивача підтверджується тим, що відповідно до розрахунку індексу інфляції, наведеного у позовній заяві, інфляційні втрати позивача складають 345 076 грн. 94 коп, а насправді розрахунок індексу інфляції за даний період з суми 541 749 грн. 47 коп складає 120 376 грн. 63 коп. Рішення у справі №754/14775/13-ц припинило дію кредитного договору, з чим фактично і погоджується позивач, пред`явивши даний позов. Після набрання законної сили рішенням суду, згодом виконується рішення суду, а не договір. Факт припинення зобов`язання у даних правовідносинах і розірвання договору був встановлений судом при ухваленні судового рішення у справі №754/14775/13-ц і слугував підставою для задоволення позову. Застосування ст.625 ЦК України має похідний характер від виконання основного зобов`язання - судового рішення у справі №754/14775/13-ц. Так як основне зобов`язання з виконання судового рішення у справі №754/14775/13-ц не може бути виконаним через відсутність виконавчого провадження з виконання даного рішення, то й відповідальність за невиконання рішення не може наступити. На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив суд встановити факт зловживання процесуальними правами з боку позивача та відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 22.12.2021 року з`явився представник відповідача, заперечив щодо позовних вимог та просив відмовити у позові.

Судом було встановлено, що 05 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №0, відповідно до умов якого Банком було надано кредитні кошти в розмірі 40000 доларів США.

Згодом між АКБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким право вимоги за Кредитним Договором та Договором застави транспортного засобу перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

18 вересня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги №1930/К, відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за кредитним договором №0 від 05.08.2008 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» кошти в розмірі 541 749 грн 47 коп. та судові витрати в розмірі 3 441 грн.

Деснянським районним судом міста Києва на виконання судового рішення видано ПАТ «Дельта Банк» виконавчі листи для пред`явлення їх до виконання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.03.2020 замінено сторону виконавчого провадження, а саме, стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра Гарантія» у виконавчих листах №754/14775/13.

Згідно з листом Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 29.07.2021 року, адресованим позивачу, 20.02.2016 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на майно боржника. 16.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист №2-482/2014, виданий Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» коштів в розмірі 541 749 грн 47 коп. та судових витрат в розмірі 3441 грн до відділу на виконання не надходив та на виконанні не перебуває.

За довідкою від 17.03.2021 року станом на 17.03.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра Гарантія» не отримувало жодних платежів щодо погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 05.08.2008 року.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами частини першої статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно зазначено апелянтом, застосування ст.625 ЦК України має похідний характер від виконання основного зобов'язання - судового рішення №754/14775/13-ц.

На підставі зібраних доказів, наявних в матеріалах справи та наведених доводів сторін колегія суддів приходить до висновку, що так як зобов`язання з виконання судового рішення у справі №754/14775/13-ц не може бути виконаним із-за відсутності виконавчого провадження з виконання даного рішення, оскільки виконавче провадження з цього приводу відсутнє понад 5 років і позивачем пропущено трирічний строк на пред`явлення виконавчого листа, який відраховується з моменту його повернення стягувану, то відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Смирнова Михайла Владиславовича - представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий:

Судді: