ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м.Суми

Справа №592/9968/21

Номер провадження 22-ц/816/410/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Тетяна Іванівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , діючої і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року в складі судді Литовченка О.В., постановленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання договору дарування 2/3 частин житлового будинку від 15.12.2016р., згідно якого ОСОБА_2 подарував належні йому частки у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_3 та неповнолітній доньці ОСОБА_4 , по 1/3 частки кожній.

Крім того, самостійним договором дарування від 15.12.2016р.ним і дружині , і донці було подаровано по 1/3 частки земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок.

Також ним заявлені майнові вимоги про скасування державної реєстрації права власності за відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.05.2021 на користь нього стягнуто з ОСОБА_2 грошовий борг в сумі 1391920 грн. та судовий збір в сумі 11350 грн.

Ухвалою місцевого суду від 02.12.2021 року відкрито провадження у справі.

04.01.2022 року до місцевого суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 частки житлового будинку і на 2/3 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року заяву задоволено частково: забезпечено позов шляхом накладення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо 2/3 частин житлового будинку та 2/3 частин земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0002, і належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до набрання законної сили рішенням суду по справі. В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову у такий спосіб, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві викладено причина вжиття заходів забезпечення позову та обґрунтовані наслідки їх не вжиття, а тому визнав, що вжиття такого заходу, як накладення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо 2/3 частин житлового будинку та 2/3 частин земельної ділянки, не порушуватиме як прав відповідачів, так і інших осіб, оскільки таке забезпечення позову носить тимчасовий характер, не вплине на матеріальний стан відповідачів, не призведе до понесення додаткових витрат, не позбавляє права користування спірним майном.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою відповідач ОСОБА_3 , яка дії також в інтересах свої неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені заяви.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що вирішує це питання суд не врахував приписи постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме, не оцінив обґрунтованість заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, та адекватності вимог заявника про забезпечення позову, їх збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом і предметом позовної вимоги. Крім того, однією із причин, в зв`язку з якими існує загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення. В підтвердження таких причин можуть бути докази щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язуються застосування певного виду забезпечення позову. Також поза увагою суду залишилось те, до участі у справі не залучено орган опіки та піклування, притому, що порушено питання визнання недійсним договору дарування, укладеного в інтересах неповнолітньої особи, якою є ОСОБА_4 .

Відзив та відповідь на апеляційну скаргу від позивача та приватного нотаріуса до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач звернувся до суду із позовними вимоги і просив визнати недійсними договори дарування 2/3 частин житлового будинку та земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, з підстав існування у колишнього власника ОСОБА_2 боргового зобов`язання на завелику 1391920 грн., притому, що відчужуючи на безвідплатній основі належне йому майно, він був обізнаний про існування непогашеного грошового боргу, а таким чином діяв недобросовісно і вчинив правочин, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач жодних коштів не отримував до цього часу, а тому враховуючи ціна позову, яка складає 2076000 грн. - сума вартості буднику на даний час згідно експертного висновку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Вирішуючи питання вжиття заходів забезпечення позову враховуючи позовні вимоги, які стосуються як немайнових вимог - визнання недійсними договору дарування 2/3 частин будинку та земельної ділянки, на якій розташований будинок, так і майнових вимог -скасування державної реєстрації права власності на ці об`єкти нерухомого майна, за новими власників на підставі оспорюваних правочинів, суд першої інстанції застосував такий захід забезпечення позову, який не обмежив прав відповідачів у користуванні своїм майном, не погіршив їх майновий стан, бо заперечуючи проти забезпечення позову, ОСОБА_3 ніяким чином не наведена у апеляційній скарзі обґрунтування щодо підстав отримання її чоловіком значної суми коштів у борг в 2012 році, коли він діяв не в інтересах сім`ї і про який вона як дружина не була обізнана.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, співмірні із заявленими позовними вимогами і застосовані із рекомендаціями суду касаційної інстанції, викладених у постанові Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Щодо розгляду судом першої інстанції заяви про забезпечення позову без залучення до справи органу опіки та піклування виконкому Сумської міської ради, колегія зауважує, що перелік категорій справ при розгляді судом спорів наведено у ч.4 ст. 19 СК України, серед яких законодавцем визначено обов`язковим участь такого органу при розгляді судом питання управління батьками майном дитини, зняття дитини з місця реєстрації, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Розгляд судом питання щодо вжиття заходів забезпечення позову відносно майна неповнолітньої особи такий перелік не передбачає.

Однак, відповідач не позбавлений можливості заяви залучення до участі у справі цього органу опіки та піклування під час розгляду справи судом.

Позивачем обґрунтовані вимоги позову недобросовісними діями відповідача ОСОБА_2 , який на протязі тривалого часу починаючи з січня 2015 року не погасив перед позивачем свою грошову заборгованість у повному обсязі, а відтак враховуючи предмет даного позову, наявні в матеріалах справи докази та обґрунтування заявлених вимог, правомірно задовольнив клопотання частково щодо забезпечення позову у спосіб, який не створив для відповідачів негативних наслідків, але за своєю метою може забезпечити виконання можливого рішення суду, ухваленого у випадку на користь позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , діючої і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.03.2022 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І.Криворотенко

О.І. Собина