Справа № 296/6221/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

секретаря Репікової З.А.,

за участі заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що ОСОБА_2 є її чоловіком та проживає разом з нею в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Впродовж тривалого часу ОСОБА_1 зазнає фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_2 . Заявниця неодноразово зверталась в поліцію з відповідними заявами з приводу вчинення домашнього насильства щодо неї. Поведінка останнього негативно впливає на здоров`я заявниці.

Зважаючи на переконання щодо вірогідності продовження та повторного вчинення насильства щодо неї, заявниця просила суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 6 місяців, з наступними заборонами: перебувати в місці спільного з нею проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатись на відстань 0,5 км до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 30 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Пояснила, що з моменту винесення 06.09.2022 термінового заборонного припису щодо ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства, останній проживає окремо від заявниці.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII).

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2008 року, що підтверджується копією паспорта заявниці.

На даний час ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В заяві також вказано, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

06.09.2022 стосовно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства психологічного характеру стосовно постраждалої ОСОБА_1 .

Згідно автоматизованої системи діловодства Корольовського районного суду м. Житомира Д -3 в провадженні суду перебувала справа №296/5993/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26 вересня 2022 року №296/5993/22, провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч.1 ст.1 Закону).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо дружини та спільних дітей, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом (постанови ВС від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) та № 361/1110/20 (провадження № 61-10458св20).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, зважаючи на відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.265, 350-6 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира.

Суддя В. П. Маслак