ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3122/22 Справа № 187/897/15 Суддя у 1-й інстанції - Соловйов І. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

ознайомившись з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського риболовецького Закритого акціонерного товариства "Дніпровець", Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Відділ Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсними і скасування державного акта на право приватної власності на землю та запису реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, 26 січня 2022 року Публічне акціонерне товариство "Дніпровець" (далі - ПАТ "Дніпровець") подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ "Дніпровець" просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаного рішення, посилаючись на те, що ПАТ "Дніпровець" про судові засідання, призначені по справі, з належних та об`єктивних причин направити уповноваженого представника не мав можливості, оскільки не був належним чином повідомлений. ПАТ "Дніпровець" дійсно зареєстроване за адресою: 51840, Дніпропетровська область, Петриківський район, смт Курилівка, вул. Гагаріна, буд.6. Проте, у зв`язку з призупиненням діяльності єдиною особою на підприємстві був директор ПАТ "Дніпровець". Судові повістки тогочасному директору ПАТ "Дніпровець" Шпіньову О.С. жодного разу не були вручені, повідомлення з пошти також не надходили, про що може свідчити як відсутність у матеріалах справи документів з підписом директора ПАТ "Дніпровець" Шпіньова О.С., які б підтверджували вручення таких повісток, а також нотаріально завірено заява Шпіньова О.С. 21 грудня 2021 року т.в.о. ПАТ "Дніпровець" ОСОБА_2. було викликано на допит в якості свідка в межах об`єднаного кримінального провадження № 0000586 від 06 серпня 2021 року. У результаті допиту новому тимчасовому керівнику ПАТ "Дніпровець" стало відомо, що протягом тривалого часу групою осіб за ймовірного сприяння працівників правоохоронних органів, державних реєстраторів, суддів та інших осіб вчинялись та продовжують вчинятись систематичні послідовні дії, направлені на реалізацію злочинного умислу на заволодіння нерухомим майном ПАТ "Дніпровець". Внаслідок пошуку та аналізу інформації Єдиного державного реєстру судових рішень було виявлено та встановлено, що 18 серпня 2015 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 187/897/15 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, належну на праві власності ПАТ "Дніпровець". ПАТ "Дніпровець" наразі так і не отримали копію рішення суду від 18 серпня 2015 року. Нове керівництво ПАТ "Дніпровець" ознайомились із повним текстом оскаржуваного рішення суду в Єдиному державному реєстру судових рішень 19 січня 2022 року.

Однак, апелянтом належні докази щодо отримання оскаржуваного судового рішення саме 19 січня 2022 року, до апеляційної скарги не надано. Тоді як, матеріали справи містять дані про те, що відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи 18 серпня 2015 року (а.с.100) та повний текст оскаржуваного рішення надіслано на юридичну адресу відповідача 21 серпня 2015 року (а.с.108), а копію оскаржуваного рішення ним було отримано 01 вересня 2015 року (а.с.110).

Згідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 357 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як установлено матеріалами справи, відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи 18 серпня 2015 року (а.с.100) та повний текст оскаржуваного рішення надіслано на юридичну адресу відповідача 21 серпня 2015 року (а.с.108), а копію оскаржуваного рішення ним було отримано 01 вересня 2015 року (а.с.110), що виключає обставини, передбачені пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України.

Обставин, зазначених у пункті 2 частини другої статті 358 ЦПК України (обставин непереборної сили) скаржником також не наведено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу було залишену без руху для надання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення.

16 лютого 2022 року копія ухвали була направлена на адресу апелянта, яка була вказана в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що адреса зазначена у апеляційній скарзі є офіційним місцезнаходження юридичної особи ПАТ "Дніпровець" згідно витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який надав сам апелянт до своєї апеляційної скарги.

Проте, поштове відправлення вручене не було. Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційного суду повернувся конверт з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до положень частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяв чи клопотань про зміну місця проживання від апелянта до суду не надходило.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Судом вжиті заходи для скерування апелянту ухвали про залишення без руху його апеляційної скарги, однак вона не була вручена апелянту за відсутності останнього за вказаною ним адресою перебування, таким чином у призначений судом строк вимоги ухвали не виконано.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий суд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п.93, «Сутяжник» проти Росії», п.38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність правових підстав для поновлення процесуального строку у відповідності до положень статті 358 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року, слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко