ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3185/22 Справа № 212/7106/21 Категорія 23 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Гаржі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року про забезпечення позову

у справі за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року заяву Криворізької міської ради про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 110) - незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ.А-2 будівля сторожки загальною площею 14,3 кв.м; поз.№1-огорожі; поз.І-замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та розміщене на земельній ділянці площею 0,3962 га з кадастровим номером :04:279:0025. Заборонено ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна, з правом користування ним.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Ухвала суду мотивована наявністю підстав для вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову. Суд зазначив, що заборона вчиняти будь-які дії та користуватися спірним майном може призвести до порушення права відповідача, крім того, заявником не доведено факту наміру відповідачів відчужувати спірне майно, тому вважав за можливе задовольнити заяву в частині накладення арешту на будівлю, будівлі та споруди автостоянки та заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна, залишив право користування ним.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції частково задовольняючи заяву про забезпечення позову не врахував, що позов містить вимоги немайнового характеру та у разі задоволення таких вимог, рішення не підлягатиме примусовому виконанню. Вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову стосуються прав та законних інтересів майна, яке належить йому на праві власності в той час як спір виник щодо земельної ділянки, яка належить позивачу. Судом першої інстанції не наведено обґрунтування існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову Криворізької міської ради, якими доказами підтверджено наявність фактичних обставин, з якими пов`язано застосування заходів забезпечення позову, чим керувався суд, визначаючи співмірність застосованого ним виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, яким чином суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У вересні 2021 року Криворізька міська рада звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт та заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 110) - незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ.А-2 будівля сторожки загальною площею 14,3 кв.м; поз.№1-огорожі; поз.І-замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на права власності ОСОБА_2 та розміщене на земельній ділянці площею 0,3962 га з кадастровим номером :04:279:0025, а також заборонити суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Заяву обґрунтувано тим, що Криворізька міська рада звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,3962 га, з кадастровим номером :04:279:0025, укладених 18 серпня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та 20 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О. та зареєстрований в реєстрі, відповідно за №1203 та №1207 та скасування державної реєстрації права власності від 18 серпня 2018 року, номер запису про право власності 27549948 та від 20 серпня 2018 року, номер запису про право власності 27563515, на об`єкт нежитлової нерухомості (реєстраційний номер 110) - незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: літ. А-2 - загальною площею 14,3 кв.м., літ. А-2 загальною площею 14,3 кв.м.; поз. №1 огорожі, поз. №І замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,3962 га, з кадастровим номером :04:279:0025, проведеної за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з одночасним припиненням їх речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна. Вважають, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених прав територіальної громади м.Кривого Рогу, як власника земель комунальної власності, в інтересах якої діє Криворізька міська рада, адже подальше відчуження фактично неіснуючого об`єкта нерухомості та протиправна державна реєстрація права власності на нього знівелює можливість поновлення порушених прав позивача (законного володільця) щодо користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,3962 га з кадастровим номером :04:279:0025 по АДРЕСА_1 . Вважають, що заявлені заходи забезпечення позову є належними та відповідають предмету спору, дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заборона вчиняти будь-які дії та користуватися спірним майном може призвести до порушення права відповідача. Враховуючи, що заявником не доведено факту наміру відповідачів відчужувати спірне майно, вважав за можливе задовольнити заяву в частині накладення арешту на будівлю, будівлі та споруди автостоянки та заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову, згідно статті 149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що заява Криворізької міської ради про забезпечення позову не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а матеріали справи не містять доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заява про забезпечення позову містить лише загальні міркування та припущення заявника стосовно ймовірності дій щодо подальшого відчуження або вчинення інших навмисних дій з метою ускладнення виконання рішення по цій справі у разі задоволення позову.

Проте, на думку колегії суддів, самі лише припущення заявника стосовно того, що подальші можливі дії відповідачів будуть спрямовані на подальше відчуження земельної ділянки площею 0,3962 га з кадастровим номером :04:279:0025, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру та судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначив, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Суд першої інстанції залишив поза увагою вищенаведені обставини та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову та застосування оскаржуваних заходів забезпечення позову, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви Криворізької міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності.

Стягнути з Криворізької міської ради (код ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 496,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова