Справа № 754/8812/22
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2022 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Сенюта В.О., розглянувши заяву представника позивачів про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко Ольга Василівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська Анастасія Сергіївна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А.С. про визнання заповіту недійсним.

До суду подано заяву про забезпечення позову. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 має намір, якомога швидше оформити на себе право власності та провести відчуження нерухомості та автомобілів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови від 22.12.2006 року №9 суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що 11.10.2022 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А.С. про визнання заповіту недійсним.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї копій документів, спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, шестимісячний строк, після якого спадкоємець, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину - закінчився.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на дату звернення позивача ОСОБА_1 до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Державному нотаріусу П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 , відповідачу не було видане свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 суду надано не було, що, як наслідок, ставить під сумнів ефективність захисту прав та законних інтересів позивача шляхом вжиття судом обраного ним заходу забезпечення позову.

Крім того, позивачем в порушення вимог п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України не було обґрунтовано необхідності застосування як самого заходу забезпечення позову - заборони вчинення будь-яких дій з оформлення спадщини після померлого ОСОБА_5 , з огляду на наступне. По-перше, такими нотаріальними діями може бути не лише видача свідоцтва про право на спадщину відповідачу, але й у разі задоволення позову - прийняття державним нотаріусом відповідної заяви і від самого позивача, як спадкоємця, що за вказаної заборони дійсно може ускладнити виконання рішення суду. По-друге, заборона вчинення будь-яких дій з оформлення спадщини стосується невизначеного кола осіб та невизначених конкретно дій, що не відповідає наведеним в заяві про забезпечення позову обставинам на підтвердження необхідності вжиття такого заходу забезпечення, оскільки спадкоємцем, який може отримати свідоцтво про право на спадщину, позивачем визначений відповідач ОСОБА_4 , а наявності інших осіб, по відношенню до яких державний нотаріус може вчиняти нотаріальні дії з оформлення спадщини після померлого ОСОБА_5 , та які відповідно можуть бути відповідачами у справі, зі змісту як позовної заяви, так і заяви про забезпечення позову не вбачається.

З урахуванням предмету позову, позивачем також не доведена наявність такої підстави для забезпечення позову як ускладнення виконання майбутнього рішення суду, оскільки позов має немайновий характер, а також не доведено, яким чином не вжиття судом заходу забезпечення позову у даній справі може ускладнити чи унеможливити його виконання, в тому числі створити перешкоди для його звернення до нотаріуса із відповідною заявою на підставі такого рішення суду.

Крім того, ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Доказів звернення позивача ОСОБА_1 з відповідною заявою до державного нотаріуса про перебування на розгляді Деснянського районного суду м. Києва поданої ним до ОСОБА_4 позовної заяви та зупинення у зв`язку з цим вчинення нотаріальних дій по спадковій справі, а також відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви, суду надано не було.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_1 того, що не вжиття судом обраного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення його позовних вимог, оскільки позивач не скористався наданим йому правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту його прав, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч.1 ст.149 ЦПК України підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим в забезпеченні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 - 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко Ольга Василівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська Анастасія Сергіївна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Роз`яснити право на повторне звернення з заявою, після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В.О.Сенюта