Справа № 761/6439/21
Провадження № 2/761/4097/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Любченко Б.А.

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва, в залі судових засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу з урахуванням інфляційних витрат та трьох проценті річних за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь 400 000, 00 грн. основного боргу, 27 102, 50 грн. інфляційних втрат, 19 627, 40 грн. 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 467, 30 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.05.2019 між сторонами укладено договір позики № 5 у письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 400 000, 00 грн., на підтвердження чого відповідачем складено, підписано та передано позивач розписку. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути позивачу до 29.06.2019. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти у строк, визначений договором не повернув. 30.12.2020 на адресу відповідача була направлена претензія щодо повернення боргу, яка була отримана відповідачем 05.01.2021, але залишена поза увагою.У зв`язку з наведеним позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Також просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України, за період з 30.06.2019 по 16.02.2021.

Від відповідача відзив не надходив.

26.07.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

03.11.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У судовому засіданні встановлено, що 29.05.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір позики № 5, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 400 000, 00 грн. з терміном повернення до 29.06.2019.

Зазначені обставини підтверджуються письмовою розпискою, власноруч написаною відповідачем.

Також наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно ст.545 ЦК України, свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

30.12.2020 позивачем було направлено відповідачу письмову претензію про повернення коштів за договором позики, однак вказана претензія була залишена відповідачем поза увагою.

Сам відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, встановлені у судовому засіданні обставини відповідними доказами не спростував.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 400 000, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційний втрат, а також 3 % річних, наданий позивачем, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача до стягнення підлягають грошові кошти у розмірі 27 102, 50 грн. інфляційних втрат та 19 627, 40 грн. 3 % річних за період з 30.06.2019 по 16.02.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Так, згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат надано: копію Договору № 12-20/1 про надання правової допомоги від 01.12.2020, укладеного позивачем з Адвокатським бюро «Абакумової А.С. «ГРАНД-ПРАВО», копію Акту про надання послуг № 4 від 28.02.2021 з детальним описом виконаних АБ «Абакумової А.С. «ГРАНД-ПРАВО» робіт, зазначенням витраченого часу, а також вартість наданих послуг на суму 10 000, 00 грн., підписаних сторонами Договору, копію Квитанції № 0.0..1 від 07.09.2021 щодо оплати позивачем послуг адвоката на суму 10 000, 00 грн.

З огляду на зазначене, а також враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. При цьому, суд вважає, що зазначені витрати на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.

Так кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4 467, 30 грн.

Керуючись ст. 509, 525-526, 530, 533, 536, 549, 559, 610-612, 629, 1046-1049 ЦК України, ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу з урахуванням інфляційних витрат та трьох проценті річних за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики № 5 від 29.05.2019 року, а саме: 400000 (чотириста тисяч) грн.00 коп. основного боргу; 27102( двадцять сім тисяч сто дві) грн.. інфляційних витрат, 19627 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 40 коп.- 3% річних, та витрати на правову допомогу 10000 (десять тисяч) грн., а всього 446729 (чотириста сорок шість тисяч сімсот двадцять девять)грн.90 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4467,30 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення суду 12.09.2022.

Суддя: