ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2126/22 Справа № 175/2512/19 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Свистунової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору припиненим та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору припиненим, в обґрунтування якого посилалася на те, що 24 жовтня 2013 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №50010919 на купівлю автомобіля VW Tiguan, вартість якого складала 338 803, 06 грн, які частково було сплачено позичальником у розмірі 186 341, 68 грн, іншу частку у розмірі 152 461, 38 грн - було надано кредитором, що підтверджується платіжним дорученням №50004929 від 28 жовтня 2013 року та квитанціями від 25 жовтня 2013 року.

Кредитні кошти позивачу були надані у валюті гривні, що чітко зазначено у Кредитному договорі №50010919 від 24 жовтня 2013 року, в якому також викладені усі істотні умови, зокрема: сума кредиту - 152 461, 38 грн (еквівалент суми кредиту в дол.США - 1862, 10); строк кредиту - 60 місяців; курс для обчислення Філія «КІБ ПАТ «Креді Агріколь Банк», що дорівнює - 8,1880 грн/дол.США; процентна ставка - 9.9% змінна ставка відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування; разова комісія за надання кредиту - 2.5% від суми кредиту; комісія зарахування коштів (дострокове повернення) - комісія не передбачена.

Відповідно до статті 3.1. Загальних умов кредитування, за умови отримання Позичальником попереднього погодження Компанії, при достроковому поверненні Позичальником кредиту нарахування відсотків по відношенню до майбутніх періодів не передбачено.

Крім того, у Договорі визначено цільове призначення кредиту: на придбання Автомобіля марки VW Tiguan; перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснено в еквіваленті 22 757, 90 дол.США; ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті 41 378 дол.США; спосіб надання кредиту - перерахування на рахунок у банку. Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування.

Підписаний сторонами Графік погашення кредиту також містить посилання виключно на статтю 1.3.Загальних умов кредитування. Про відповідність зазначеного вище курсу свідчать також Рахунки Відповідача, що направлялись позичальнику в яких суми, що підлягають поверненню за тілом кредиту визначені кредитором в гривнях за курсом 8, 1880 грн/дол.США (наприклад: рахунок № від 02 серпня 2016 року зазначена сума погашення кредиту (тіло) - 1 561, 70 грн, яка у відповідності до Графіку погашення кредиту складає в доларах США на вказану дату 190, 73 дол.США х 8, 1880 грн = 1 561, 70 грн; рахунок №00272968 від 03 липня 2015 року зазначена сума погашення кредиту(тіло) - 1 453, 51 грн відповідає сумі в Графіку за 07 місяць 2015 року - 171, 41 дол.США х 8, 1880 грн = 1 453, 51 грн). Такий розрахунок Відповідач здійснює у будь-якому рахунку за будь-який інший місяць, що свідчить про погодження сторонами для обчислювання усіх платежів (тіло та %) за курсом 8, 1880 грн/дол.США. Доказом того, що сторонами погоджено курс іноземної валюти до гривні 8, 1880 грн/дол.США є також і зазначення про це у Графіку погашення кредиту.

Оскільки, за всі 6 років існування даного Кредитного договору Компанія жодного разу не направила новий графік, вважала, що процентна ставка за користування кредитом була змінною в розмірі 9.9%, що неодноразово підтверджено відповідачем. Однак, відповідач, всупереч Графіку погашення кредиту та умов, які були погоджені сторонами безпосередньо у кредитному договорі, намагається стягнути з позичальника у вигляді процентів за користування кредитом суми, які значно перевищують «тіло» кредиту і в той же час штучно стримує зменшення основної суми кредиту через неправомірний розподіл отриманих від позичальника сум, що вказує на порушення умов договору з боку відповідача.

Так, ОСОБА_1 зазначила, що у період з жовтня 2013 року по жовтень 2015 року нею сплачено на погашення кредиту суму 108 755, 35 грн, у період з жовтня 2015 року по лютий 2019 року - 101 903, 80 грн, таким чином, загальна сума погашення кредиту становить 210 659, 15 грн.

Як визначено кредитним договором та графіком погашення кредиту позичальник зобов'язаний повернути кредит («тіло») у розмірі 152 461, 38 грн (еквівалент в дол.США 18 620,10 x 8, 1880 = 152 461, 38 грн) та % за користування кредитом в розмірі 56 429, 32 грн (еквівалент в дол.США 6 891, 71 х 8,1880 = 56 429, 32 грн), тобто, загальна сума, яку належить повернути, становить 208 890, 70 грн (еквівалент в дол.США 25 511, 81 х 8, 1880 = 208 890, 70 грн).

Враховуючи те, що Кредитор позбавлений права нарахування процентів після жовтня 2015 року (дата направлення Вимоги про дострокове повернення кредиту), в зв'язку з цим для Позичальника існує вимога про обов'язок сплати «процентів» лише за період з жовтня 2013 року по жовтень 2015 року, які становлять суму 25 951 грн ( в еквіваленті 3 169, 39 дол.США як зазначено у Графіку), та необхідність сплати «тіла» кредиту за цей же період в сумі 40 484, 70 грн і загалом суми 66 435, 70 грн, а Позичальником за вказаний період часу фактично сплачено суму у розмірі 108 757, 35 грн, тому позивачка вважала, що суму переплати у розмірі 42 321, 65 грн слід зараховувати на погашення «тіла» у період з жовтня 2015 року по лютий 2019 року, внаслідок чого у неї існує загальна переплата за кредитом +32 246, 77 грн («тіло» - 152 461, 38 грн + % - 25 951 грн = 178 412, 38 грн; сплачена загальна сума з жовтня 2013 року по лютий 2019 року у розмірі 210 659, 15 грн - 178 412, 38 = + 32 246, 77 грн).

Зважаючи на наведене, ОСОБА_1 вважала, що нею сплачено значно більшу суму, ніж визначено Кредитним договором та Графіком + 32 246,77 грн, а отже, зобов'язання Позичальником виконано в повному обсязі і тому існують всі підстави для визнання кредитного договору припиненим.

У серпні 2019 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що ТОВ «Порше Мобіліті» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №50010919 від 24 жовтня 2013 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 152 461, 38 грн, що на дату укладення Договору складало еквівалент 18 620,10 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW Tiguan, рік випуску - 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит.

13 жовтня 2014 року між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду №1 до Договору відповідно до якої строк кредиту змінено з 60 місяців до 84 місяців.

В п.2.1 договору вказано, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування відповідач сплачує позивачу за процентною ставкою визначеною в договорі.

Починаючи з жовтня 2014 року відповідач допускав порушення строків оплати чергових платежів та процентів за виставленими рахунками.

У вересні 2015 року відповідач допустив значне порушення строків оплати чергових платежів, і тому, відповідно п.3.2.1 Договору, позивач направив відповідачу 05 жовтня 2015 року вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яку відповідно до довідки поштової служби «Укрпошти» було отримано позичальником 25 листопада 2015 року.

Відповідно до п.3.3 Договору, відповідач зобов`язаний виконати вимогу протягом 30 днів з дня отримання, тобто, повернути кредит не пізніше 25 грудня 2015 року, однак кредит у зазначений строк повернутий не був.

Згідно вимоги відповідач зобов`язаний сплатити: дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на 05 жовтня 2015 року становило еквівалент 13 680,87 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складало 289 131, 51 грн; несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) в розмірі 23 782, 06 грн; штрафні санкції, відповідно до ст. 8.3. Договору, в розмірі 4 182, 53 грн; витрати понесені Компанією з метою повернення простроченої заборгованості Позичальника у відповідності до Договору в розмірі 2030,40 грн.

В період з 01 жовтня 2015 року по 15 лютого 2019 року на виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було сплачено суму коштів в розмірі 101 903, 80 грн.

З урахуванням порядку зарахування платежів у виконання зобов`язань, визначеного п.1.7 Кредитного договору, за відповідачем (в т.ч. за сплату страхових платежів відповідно п.5.6. Договору): невиплачена Сума кредиту у еквіваленті 13 680, 87 дол.США, що на дату подачі позову 05 серпня 2019 року складає 351 598, 36 грн відповідного обмінного курсу визначеного кредитним договором (13 680, 87 х 25,7 - 351 598,36); Компенсація страхових платежів, відповідно до п. 5.6. кредитного договору, в розмірі 43 404, 01 грн.

Законність визначення в кредитному договорі еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті, підтверджується як положеннями чинного законодавства України, так і численною судовою практикою, зокрема, Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року по справі №175/673/15-ц, яку було залишено без змін Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, у справі за позовом Відповідача до Позивача про визнання договорів недійсними та зобов`язання вчинити дії.

Так, заборгованість за несплаченими страховими платежами складає 56 799, 66 грн, з яких: сума боргу - 43 404, 01 грн, 3% річні - 2 879, 40 грн, інфляційні втрати - 10 516, 25 грн.

Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 408 398, 02 грн (сума кредиту 351 598, 36 грн + страхові платежі 56 799, 66 грн).

У зв`язку з чим, ТОВ «Порше Мобіліті», з урахуванням уточнень, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу за кредитним договором №50010919 від 24 жовтня 2013 року у розмірі 408 398, 02 грн, що складається із заборгованості за Кредитом - 351 598, 36 грн та заборгованості за страховими платежами 56 799, 66 грн (сума боргу - 43 404, 01 грн, 3% річні - 2 879, 40 грн, інфляційні втрати - 10 516, 25 грн), а також судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору припиненим та задоволено позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму боргу за кредитним договором №50010919 від 24 жовтня 2013 року в розмірі 289 119, 40 грн, яка складається з невиплаченої суми кредиту 232 319, 74 грн, компенсації страхових платежів відповідно до п.5.6 кредитного за період з червня 2016 по квітень 2018 року в розмірі 43 404, 01 грн, інфляційних витрат в розмірі 10 516, 25 грн та 3% річних в розмірі 2 879, 40 грн, нарахованих на невиконані грошові зобов`язання з компенсації страхових платежів. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

ТОВ «Порше Мобіліті», відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає доводи скарги безпідставними, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50010919 про надання останній кредиту у розмірі 152 461, 38 грн, що еквівалентно 18 620, 10 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,90%, змінна ставка відповідно до ст. 2.3 Загальних умов кредитування, строк кредиту 60 місяців, цільове призначення: на придбання автомобілю марки VW модель Tiguan, 2013 року випуску.

Згідно умов кредиту ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі згідно Графіку платежів, який є частиною договору.

Також судом встановлено, що згідно умов договору усі платежі повинні бути сплачені у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному, відповідно до ст.3 Загальних умов кредитування, умови кредитування підписані сторонами.

На підставі додаткової угоди до Кредитного договору №50010919 від 24 жовтня 2013 року, укладеною 13 жовтня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті», позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 , сторони погодили змінити строк кредиту на 84 місяців.

Згідно із графіком погашення кредиту загальний розмір щомісячного платежу протягом усього часу дії договору є незмінним та становить еквівалент 394, 71 дол.США за обмінним курсом, що є чинним станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 25 жовтня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу №50010919, предметом застави є автомобіль марки VW модель Tiguan, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Кредитор ТОВ «Порше Мобіліті» свої зобов`язання за вищевказаним договором кредиту виконав повністю та надав позичальнику обумовлену суму грошових коштів, тобто, між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 склалися кредитні правовідносини, у яких право кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою, при цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року у справі №175/673/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання договорів недійсними та зобов`язання вчинити певні дії, було скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог з прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відсутні правові підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів, оскільки під час їх укладання сторонами було додержано усіх вимог, передбачених ст. 203 ЦПК України. При цьому, підписавши оспорювані договори, сторони визначили взаємні права та обов`язки, погодили термін виконання зобов`язань, тобто, досягли усіх істотних умов договору. Зростання курсу долара США до гривні протягом дії кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті. Також зазначено, що посилання позивача про те, що суми які зазначаються відповідачем у рахунках, розраховуються на власний розсуд відповідача і не відповідають умовам Договору та змінюються відповідачем в односторонньому порядку - не відповідають дійсності та є такими, що не приймаються судом до уваги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів того, що заборгованість позичальника за кредитним договором була повністю погашена, матеріали справи не містять, а розрахунки ОСОБА_1 не кореспондуються з умовами кредитного договору, при цьому, з наданого ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунку було встановлено, що ОСОБА_1 в порушення ст. ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України не належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором №50010919 від 24 жовтня 2013 року, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитного договору припиненим, при цьому, зустрічні позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Водночас, главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 599-609 ЦК України, підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов'язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Разом з тим, під час розгляду даної справи судом не встановлено жодної з підстав, визначених ст.ст. 599-609 ЦК України для визнання припиненим зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором, а тому колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору №50010919 від 24 жовтня 2013 року припиненим.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази існування заборгованості позичальника, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з неї суми боргу за кредитним договором в розмірі 289 119, 40 грн.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Положеннями статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 , в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України, не належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором №50010919 від 24 жовтня 2013 року, у зв`язку з чим, виникла заборгованість, яка, з урахуванням сплачених нею сум, становить 289 119, 40 грн, з яких: невиплаченої суми кредиту - 232 319, 74 грн, компенсації страхових платежів, відповідно до п.5.6 кредитного договору, за період з червня 2016 по квітень 2018 року в розмірі 43 404, 01 грн, інфляційні витрати - 10 516, 25 грн та 3% річних - 2 879,40 грн, нарахованих на невиконані грошові зобов`язання з компенсації страхових платежів.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що заборгованість за кредитним договором була повністю погашена, ОСОБА_1 ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції не було надано.

Отже, як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконувала, в результаті чого у неї виникла прострочена заборгованість, яка підлягає до стягнення.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Порше Мобіліті», звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою у серпні 2019 року, не пропустило строк позовної давності щодо стягнення з позичальника заявленої суми боргу, оскільки ОСОБА_1 у період з 02 жовтня 2015 року по 15 лютого 2019 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 101 903, 80 грн, що є підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, та після такого переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що позовні вимоги про визнання кредитного договору припиненим не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_1 не було доведено належного виконання боргового зобов`язання перед банком та не спростовано доводи ТОВ «Порше Мобіліті» на яких базуються зустрічні позовні вимоги про стягнення заборгованості, а тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність відмови у задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічного позову.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Свистунова

М.Ю. Петешенкова