Провадження № 2/537/86/2022
Справа № 537/5068/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.03.2022 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді Фадєєвої С.О.,
за участі секретаря судових засідань Супруненко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» до ОСОБА_1 , який також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивач АТ «Кременчуцький сталеливарний завод» звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в гуртожитку по АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кременчуцький сталеливарний завод» судовий збір у розмірі 2270 грн.
На обґрунтування позову представником зазначено, що на балансі АТ «Кременчуцький сталеливарний завод» перебуває гуртожиток АДРЕСА_1 загальною площею 5812 кв.м. для проживання робітників, які працюють на даному підприємстві. Згідно ордеру № 524 від 02.06.1989 ОСОБА_1 було заселено до вищевказаного гуртожитку та виділено житлову площу розміром 18 кв.м. в кімнаті 84 корпусу Б. Вказав, що наразі в кімнаті 84 гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 разом з неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у кімнаті понад 4 років, що підтверджується актами про непроживання. З урахуванням викладеного вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, тому просить позов задовольнити.
Представник позивача АТ «Кременчуцький сталеливарний завод» до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, де позовні вимоги підтримав, клопотав розгляд справи проводити без його участі за наявними матеріалами справи, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 , який також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином як шляхом надіслання судових повісток за його місцем реєстрації, які повернулися на адресу суду з відміткою Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», так і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання, відповідно до якого просив розгляд справи проводити у його відсутність. Окрім того, в клопотанні просив прийняти рішення в справі, керуючись найкращим інтересам дітей, так як у житловому приміщенні, що є об`єктом спору, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані неповнолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Спосіб захисту, обраний позивачем, відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України.
У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на балансі АТ «Кременчуцький сталеливарний завод», що підтверджується копією рішення № 667 виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих від 26.11.1975, копією рішення № 869 виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих від 03.10.1977, копією інвентарної картки на будівлю гуртожитку, копією статуту підприємства, копією довідки АТ «Кременчуцький сталеливарний завод» № 4021/2 від 11.01.2022, та іншими матеріалами справи.
Земельна ділянка площею 2992 кв.м., на якій розташований гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 , надана орендодавцем, Кременчуцькою міською радою Полтавської області, в оренду позивачеві згідно договору оренди землі від 13.07.2020.
Як вбачається з матеріалів справи ордер на кімнату АДРЕСА_1 був виданий на ім.»я ОСОБА_4 02.06.1989 на підставі рішення ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», правонаступником якого відповідно до статуту є позивач. Ордер видано на склад сім`ї - ОСОБА_4 , її чоловіка ОСОБА_5 та сина ОСОБА_1 .
З довідки АТ «Кременчуцький сталеливарний завод» про склад сім`ї від 15.09.2021 вбачається, що в кімнаті 84 корпусу Б по АДРЕСА_1 зареєстровані як проживаючі ОСОБА_4 (наймач), ОСОБА_1 (син наймача), ОСОБА_2 (онук наймача) та ОСОБА_3 (онука наймача).
Згідно інформації з реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області на час розгляду даної справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані як проживаючі у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
З актів від 18.02.2021, 17.04.2021, 05.05.2021, 20.06.2021, 16.07.2021, 02.08.2021, що складені комісією в складі завідуючої гуртожитку ОСОБА_6 , швейцара ОСОБА_7 , двох сусідів, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, вбачається, що ОСОБА_1 та його неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в кімнаті 84 корпусу Б по АДРЕСА_1 не проживають понад шість місяців, місце їх фактичного проживання невідоме. З актів вбачається, що у вказаному житлі проживає ОСОБА_4 (наймач).
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України).
Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Відповідач ОСОБА_1 доказів поважності непроживання за місцем реєстрації або створення перешкод у проживанні суду не надав, позивачеві причини, з яких залишив місце проживання, не повідомив.
Оскільки ОСОБА_1 зареєстрований як проживаючий, але понад 6 місяців у кімнаті 84 корпусу «Б» по АДРЕСА_1 не проживає, не довів суду поважності причин відсутності понад встановлені строки, суд вважає, що слід визнати його таким, що втратив право користування цим житлом.
Разом з цим суд вважає, що відсутні підстави для визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виходячи з наступного.
Згідно з ч.ч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За змістом ч.2 ст.18 Закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Малолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх непроживання в спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це відповідно до стст.10, 60 ЦПК 2004 року є його процесуальним обов`язком. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є малолітніми на час розгляду справи та зареєстровані як проживаючі в гуртожитку, що перебуває на балансі позивача, не можуть бути визнані такими, що втратили право користування житлом, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 2270 грн.
Керуючись ст. 2, 13, 15, 16, 76-78, 81, 141, 223, 265, 280, 282 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд,
Позовну заяву акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» до ОСОБА_1 , який також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщення, а саме кімн. АДРЕСА_1 .
В задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» 2270 грн. сплаченого судового збору при подачі позову до суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Суддя С.О. Фадєєва
Повний текст рішення складено 05.04.2022