Провадження № 2/127/2105/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2022 року м. Вінниця
ОСОБА_1 звернувся до суду3 із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Родіонова Наталія Вікторівна про скасування права власності та визнання права власності в порядку спадкування.
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 29 липня 2022 року в інтересах ОСОБА_1 подано позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Родіонова Н.В. про скасування права власності та визнання права власності в порядку спадкування.
Вимоги позову обґрунтовано тим, що 25 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.
25 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н. В. та зареєстровано в реєстрі за №2912.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі №127/7634/21 розірвано договір довічного утримання, укладений 25 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н. В., зареєстрований в реєстрі за номером 2912.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.
Позивач зазначає, не дивлячись на те, що судом був розірваний договір довічного утримання. ОСОБА_4 не була повернута у власність квартира АДРЕСА_1 , яка формально значиться за ОСОБА_2 та зареєстрована за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що складено відповідний актовий запис №2660 та 06 липня 2022 року видано Свідоцтво про смерть.
Позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 оскільки, 29.07.2022 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За його заявою приватним нотаріусом Загороднюк О.С. заведено спадкову справу №13/2022.
Позивач додатково повідомляє, що не дивлячись на те, що строк на прийняття спадщини ще не минув, він не зможе оформити право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки правовстановлюючі документи на неї відсутні, а право власності ОСОБА_4 за життя відновлено не було, хоча й договір довічного утримання розірвано.
Як вбачається, предметом спору є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , яка наразі перебуває у власності ОСОБА_2 .. Його право власності виникло на підставі договору довічного утримання від 25.11.2016 p., та до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно нотаріусом Родіоновою Н.В. внесено запис про державну реєстрацію прав власності.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 укладав договір довічного утримання з метою придбання квартири з відстрочкою вселення, та не переслідував мету утримувати ОСОБА_4 , не виконував договору довічного утримання, що й стало підставою для його розірвання.
В зв`язку з її смертю відповідач ОСОБА_2 набуває необмежених прав власника майна та може вчинити дії, направленні на відчуження вказаної квартири, що в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Позивач вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з позовом та звернення з заявою для вжиття заходів до його забезпечення.
Враховуючи, що оригінал оспорюваного правочину знаходиться у ОСОБА_2 , а також те, що останній став власником квартири з моменту державної реєстрації права власності за Договором, то ним або третіми особами можуть вчинятись незаконні дії щодо перереєстрації спірного нерухомого майна, що в подальшому утруднить виконання рішення суду, не зважаючи на те, що підставу набуття права власності, а саме договір довічного утримання, розірвано згідно рішення суду. З цих підстав, позивач вважає слушним вказати про існування ризику того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до можливого відчуження квартири АДРЕСА_1 на користь інших осіб до остаточного вирішення спору по суті. В зв`язку з чим позивач просить забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Родіонової Наталії Вікторівни, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами розгляду даної справи судом.
Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права, яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній , і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2 ЦПК України.
Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин між сторонами є квартиру АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_2 .
Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_2 , а тому заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-152 ЦПК України,
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_2 .
Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч.10 ст.153 ЦПК України, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: