Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1109/22
Провадження № 2/209/710/22
РІШЕННЯ

іменем України

"06" жовтня 2022 р. . м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю прокурора Єрзаулова С.С.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменко Сергія в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменко С. в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» шкоду у сумі 7184,40 грн., завдану кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від злочину ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Судом було встановлено, що ОСОБА_1 , 11.04.2020 року о 20 годині 28 хвилин у темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Blazer», д.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , рухався в м. Кам`янське по проїжджій частині вул. Гастелло, що має двосторонню організацію руху, зі сторони вул. Залізняка в напрямку вул. Декабристів, зі швидкістю близько 50 км/год. У зустрічному водієві ОСОБА_1 напрямку по своїй смузі для руху зі сторони вул. Декабристів в напрямку вул. Залізняка з включеним ближнім світлом фар зі швидкістю 30 км/год рухався автомобіль «Opel Combo», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 . При русі в ділянці підйому та правого закруглення дороги, в районі домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , як водій механічного транспортного засобу, перед здійсненням маневру виїзду на смугу призначену для руху транспортних засобів у зустрічному напрямку, повинен був переконатися в його безпеці з метою уникнути скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Так, водієві ОСОБА_1 необхідно було діяти відповідно до вимог п.10.1. Правил дорожнього руху України, де вказано: « п. 10.1. - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; Однак, в порушення вимог вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 , не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, здійснюючи рух на технічно справному автомобілі, маючи об`єктивну можливість бачити зустрічно рухомий автомобіль «Opel Combo», проявляючи злочинну недбалість, не переконавшись у безпеці виконуваного маневру, виїхав на смугу, призначену для руху транспортних засобів у зустрічному напрямку, де рухався автомобіль «Opel Combo», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті чого, сталося зіткнення вищевказаних автомобілів. Внаслідок цього зіткнення водієві автомобіля «Opel Combo» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього міщелку великогомілкової кістки лівої гомілки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я понад 21 дня. У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 знаходиться порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені порушення безпосередньо потягли настання події даної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія ОСОБА_1 , згідно висновку експерта №462-Е від 15.04.2020 року потерпілому ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні №03 Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 11.04.2020 року по 17.04.2020 року. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 7184,40 грн., чим завдано матеріальних збитків на вказану суму. Вирок набрав законної сили 07.09.2021 року. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати ці витрати на користь КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» оскільки ці витрати вироком не стягнуті, раніше до стягнення не заявлялись. Виходячи з наведеного керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області просить суд стягнути з ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_4 у розмірі 7184,40 гривень.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Прокурор Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Єрлазуолов С.С. у судове засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у Відзиві на позовну заяву.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.79)

18.08.2022 року відповідачем ОСОБА_1 суду було надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач не визнає позов у повному обсязі. В обґрунтування вказує, що 20.06.2022 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в Кузьменко С. в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» шкоду у сумі 7184,40 грн., завдану кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від злочину ОСОБА_1 . Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.05.2021 року його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вирок набрав законної сили 07.09.2021 року. Внаслідок отриманих травм потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 11.04.2020 року по 17.04.2020 року. Витрати на лікування потерпілого у вказаному закладі охорони здоров`я згідно довідки- розрахунку становлять 7184,40 гривень. Витрати, понесені КНП КМР «МЛІІТМП» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення відповідачем не відшкодовано. Підстави представництва інтересів держави прокурор обґрунтовував тим, що Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», утворена рішенням Кам`янської міської ради №1532-35/УІІ від 04.09.2019. Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» є юридичною особою публічного права. Для здійснення господарської діяльності зазначений заклад наділений майном, яке є комунальною власністю і належить територіальній громаді і місту Кам`янське. Комунальне майно закріплене за підприємством на праві оперативного управління. Майно підприємства становить оборотні та необоротні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому засновником. Таким чином, у даному випадку, органом уповноваженим державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Кам`янська міська рада, як управитель та розпорядник вказаного закладу, а також Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», яке понесло відповідні витрати на лікування потерпілого. Звернення прокурора до суду з даним позовом обумовлено невжиттям заходів Кам`янської міської ради та Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до самостійного стягнення заподіяних відповідачем збитків, про пред`явлення позову суб`єкт владних повноважень повідомлений відповідним листом прокурора. Просив стягнути з відповідача на користь Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 від вчиненого правопорушення у розмірі 7184,40 гривень. Не погоджується із позовом оскільки прокурору надано право здійснювати представництво інтересів держави в суді лише у виключних випадках, передбачених ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтованою. А тому, позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, так як: В даному випадку Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» не позбавлена права самостійно відстоювати свої інтереси в суді, якщо вважає їх порушеними. В той же час звертає увагу на те, що Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» є комунальним закладом охорони здоров`я, який фінансується із коштів місцевого бюджету Кам`янської міської ради, розпорядником яких є Управління охорони здоров`я КМР, відповідно до того ж п.4 Порядку № 545 від 16 липня 1993 року, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суд за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (Korolev v. Russia (№2), № 5447/03, §33, від 1.04.2010; Menchinskaya v. Russia, № 42454/02, §35, від 15.01.2009). Відповідно до статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Частиною третьою, четвертою статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор у визначених законом випадках звертається до суду в інтересах держави та в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Захищаючи інтереси держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № З-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. За змістом наведених правових норм прокурор вправі пред`явити позов в інтересах держави у разі порушення матеріальних або інших інтересів держави та якщо відсутній орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або у відповідного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Згідно частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Аналогічні положення містяться у пункті 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. Згідно Порядку № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Як вбачається зі Статуту Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», затвердженого рішенням Кам`янської міської ради №1532-35/УІІ від 04.09.2019, воно є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації. Основною метою створення підприємства є провадження медичної практики, надання медичної допомоги дорослим і дітям, проведення наукової та навчальної роботи. Звертає увагу на те, що жодна норма Статуту Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» процитованого прокурором не вказує на те, що розпорядником його коштів є Кам`янська міська рада. Згідно п. 4.2. Статуту, КНП КМР «МЛШМД» користується закріпленим за ним комунальним майном, що є власністю територіальної громади м. Кам`янське на праві оперативного управління. Суб`єкти господарювання, котрі належать до комунального сектору економіки, здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Це випливає з норм ч. 1 ст. 24 Господарського кодексу України. При цьому під правом господарського відання слід розуміти речове право суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна (ч. 1 ст. 136 ГКУ). У свою чергу, правом оперативного управління вважається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним для здійснення некомерційної господарської діяльності. Саме таке тлумачення наведено у ч. 1 ст. 137 ГКУ. Різниця між передачею майна у господарське відання та оперативне управління насамперед полягає у тому, хто є отримувачем такого майна: комерційна чи некомерційна структура. Отже, комунальні підприємства отримують майно від ОМС у господарське відання. Тоді як за бюджетними установами комунальне майно закріплюється на праві оперативного управління. Відповідно до 4.6. Статуту КНП КМР «МЛШМД» має самостійний баланс, рахунки в Державному казначействі України, установах банків, круглу печатку зі своїм найменуванням, штампи, а також бланки з власними реквізитами. 4.7. КНП КМР «МЛШМД» має право укладати угоди, набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути особою, яка бере участь у справі, що розглядається в судах України, міжнародних та третейських судах. Згідно із п. 7.4 Статуту, Генеральний директор КНП КМР «МЛШМД» відповідно до компетенції: користується правом розпорядження майном та коштами КНП КМР «МЛШМД» відповідно до законодавства та цього Статуту. Забезпечує ефективне використання і збереження закріпленого за КНП КМР «МЛШМД» на праві оперативного управління майна. Пунктом 1.6 Положення про управління охорони здоров`я Кам`янської міської ради (), передбачено, що Управління є головним розпорядником бюджетних коштів, обслуговуючим мережу комунальних закладів охорони здоров`я, які фінансуються з міського бюджету. Згідно п 1.9. Положення, Управлінню підзвітні, підконтрольні та підпорядковані: ... п.п. 1.9.8. Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги». Відповідно до п. 2.3 Положення основним завданням є виконання функцій головного розпорядника коштів бюджету міста на здійснення заходів з виконання державних та регіональних програм охорони здоров`я. Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування (стаття 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Доходи місцевих бюджетів належать територіальним громадам на праві комунальної власності і за приписами статті 61 цього Закону органи місцевого самоврядування в містах самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. В статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», закріплено, що Органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Складання і схвалення прогнозів районних і обласних бюджетів, складання і виконання відповідних бюджетів здійснюють відповідні державні адміністрації згідно з Бюджетним кодексом України. Згідно п. ч. 1 ст. 90 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на: 3) охорону здоров`я: а)амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні); а-1) первинну медичну допомогу (медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські і фельдшерські пункти, центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги та інші заклади охорони здоров`я, що надають первинну медичну допомогу); б) програми медико-санітарної освіти (центри здоров`я і заходи з санітарної освіти); в)інші державні програми медичної та санітарної допомоги (територіальні медичні об`єднання, центри медичної статистики, автопідприємства санітарного транспорту, інші програми і заходи); г) оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальними закладами охорони здоров`я, що надають первинну медичну допомогу, місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну медичну допомогу, та місцеві програми надання населенню медичних послуг з первинної медичної допомоги населенню; ґ) оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; д) місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, місцеві програми надання населенню медичних послуг понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; е) місцеві програми громадського здоров`я; Враховуючи викладене, Кам`янська міська рада не є отримувачем коштів у відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення у комунальному закладі охорони здоров`я, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому підстав для захисту інтересів держави у даному випадку не вбачається. Звертає увагу суду на те, що заробітна плата працівникам лікарні та нарахування на неї виплачуються щомісячно та не залежать від кількості хворих, перебування на лікуванні потерпілих внаслідок вчинених кримінальних правопорушень, суми оплати праці та нарахувань на оплату праці стягненню не підлягають. Крім того, згідно п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, визначення суми витрат на лікування потерпілого провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Виходячи з цього, витрати на предмети, матеріали, обладнання та інвентар стягненню не підлягають. Таким чином, підлягають стягненню кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої: медикаменти та перев`язувальні матеріали, продукти харчування, оплата послуг (крім комунальних), оплата енергоносіїв. Обґрунтовуючи звернення з позовом в інтересах держави, прокурор вказував на бездіяльність компетентних органів, проте у позовній заяві зазначення того, що прокурор повідомляв ці органи про порушення інтересів держави внаслідок неналежного виконання ними своїх повноважень, а зазначив тальки, що виконавчий комітет Кам`янської міської ради та КНП КМР «МЛШМД» не звертались з позивними заявами до мене та не заперечують проти подання такого позову, прокурор не забезпечив компетентний орган навіть можливістю здійснення належного реагування на порушення або повідомлення прокурора про відсутність такого порушення, та за відсутності таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо, прокурор фактично замінив компетентний орган, який міг самостійно захищати інтереси держави, не навівши суду достатньо аргументів для висновку про бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави), що, в силу закону, є обов`язком прокурора для вирішення судом питання наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави. Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор не навів належних аргументів, які б спиралися на об`єктивні дані про те, що його дії, як відповідача порушують чи зачіпають інтереси держави в особі Кам`янської міської ради, таким чином, правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у межах компетенції, передбаченої статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» - відсутні. Зауважує, що Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» самостійно вправі здійснювати захист своїх інтересів, відповідно також уповноважене самостійно звертатись до суду із позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування, а кошти, які можуть стягуватись на підставі судового рішення повинні бути зараховані до місцевого бюджету, оскільки саме з нього, а не державного, проводиться фінансування даного закладу охорони здоров`я. Отже, відповідно до пункту 5 статті 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Разом з тим, прокурором при зверненні з позовом до суду не зазначено причин неможливості здійснення позивачами, які є самостійними юридичними особами з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку; не наведено доказів того, що Кам`янська міська та Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до мене про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме ним, а також не обґрунтовано підстав звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру»; прокурором під час звернення до суду не доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави Кам`янською міською радою, яка є самостійною юридичною особою, органом місцевого самоврядування, у складі власної структури має юридичний відділ та відповідних фахівців у галузі права. Так само прокурором не надано доказів того, що Кам`ямська міська рада зверталася до прокурора з клопотанням про відновлення своїх порушених прав. Згідно зі Статутом, Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» є юридичною особою, яка наділена повноваженнями самостійно здійснювати представницькі функції, у тому числі і як учасник справи, а отже, має право самостійно звертатись до суду з позовом для захисту прав та інтересів цього лікувального закладу. Враховуючи вищевикладене, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

31.08.2022 року керівником Кам`янської окружної прокуратури С. Кузьменко суду було надано відповідь на відзив, згідно змісту якого позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В обґрунтування вказує, що щодо твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, Кам`янська окружна прокуратура не погоджується з вказаними доводами на підставі наступного. Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прокуратуру» № 1697- УІІвід 14.10.2014, із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХвід 19.09.2019, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави, в т.ч. функції представництва інтересів держави в суді. З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. З ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Положення п. З ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру". Відповідно до ч. З ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави. Так, встановлюючи відсутність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99, про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17. Більше того, у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №904/3953/17 зазначено, що підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є неналежний захист інтересів держави уповноваженим органом, який, в тому числі, полягає в тривалому невжитті останнім заходів позовного характеру. Порушення інтересів держави (територіальної громади) обґрунтовується тим, що у зв`язку із не відшкодуванням за рахунок винних осіб витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочину не відновлюються фінансові масиви, які повинні скеровуватися на задоволення потреб членів територіальної громади м. Кам`янське на охорону здоров`я. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальних характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 ст. 16 ЦК України). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Зокрема, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 904/9169/17. Чинним законодавством не визначено поняття «нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц, № 924/1256/17, від 26.02.2019 у справі №905/803/18, постанова від 16.04.2019 у справі №910/3486/18). На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 08.02.2019 у справі №915/20/18, від 13.03.2018 у справі № 911/620/17 дійшов однозначного висновку про можливість представництва органами прокуратури в суді органів місцевого самоврядування. Суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. При наявності достеменно відомої інформації про наявність порушень майнових прав не звернення Кам`янською міською радою та лікарнею з позовною заявою про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину та зволікання у зверненні до суду з даного питання є свідченням неналежного здійснення позивачами своїх повноважень та є безумовною підставою для застосування заходів прокурорського реагування прокурором з метою захисту державних інтересів. Кам`янською міською радою, та Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (попередня назва - КЗ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР») - з моменту закінчення лікування ОСОБА_4 з 17.04.2020 жодних заходів до відшкодування витрат, які понесла лікарня на лікування потерпілого ОСОБА_4 від кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 не вжито. Крім того, відповідно до листів виконавчого комітету Кам`янської міської ради №8вих-15/83 від 01.02.2022, № 8вих-04/231 від 13.05.2022 та КНП КМР «МЛШМД» №059 від 03.02.2022, № 262 від 13.05.2022 з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 , з відповідача ОСОБА_1 ні міська рада, ні лікарня не звертались та не заперечують проти подання такого позову прокурором у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з чим Кам`янською окружною прокуратурою Кам`янську міську раду, та Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» повідомлялось про порушення інтересів держави у вищевказаних листах які долучені до позовної заяви про те заходів щодо пред`явлення позову останніми не вжито у зв`язку з чим встановлено неналежне здійснення Кам`янською міською радою та Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» своїх повноважень по захисту законних інтересів держави щодо відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину, та наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з позовною заявою. У зв`язку з чим твердження відповідача з даного приводу є безпідставними та необґрунтованими. Щодо твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що Кам`янська міська рада не є отримувачем коштів у відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення у комунальному закладі охорони здоров`я, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому підстав для захисту інтересів держави у даному випадку не вбачається Кам`янська окружна прокуратура не погоджується з вказаними доводами на підставі наступного. Рішенням Кам`янської міської радим від 04.09.2019 № 1532-35/УІІ «Про створення в результаті реорганізації (шляхом перетворення) комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» змінено організаційно-правову форму зазначеного закладу охорони здоров`я та затверджено його Статут. Відповідно до статті 1 Статуту створене в результаті реорганізації шляхом перетворення нове Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (надалі - КНП КМР «МЛШМД») є правонаступником усього майна та активів, всіх прав та обов`язків КЗ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР (), засновником, власником та органом управління якого є територіальна громада м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради (п. 1.1 -1.4 ст. 1 Статуту). КНП КМР «МЛШМД» є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації (ст.4 Статуту). Згідно відомостей ЄДРПОУ державна реєстрація юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення, проведена 17.10.2019, номер запису: 1 007122. Основною метою створення КНП КМР «МЛШМД» є провадження медичної практики, надання медичної допомоги дорослим і дітям, проведення наукової та навчальної роботи. КНП КМР «МЛШМД» є міжрайонним центром із надання кардіологічної, хірургічної, травматологічної допомоги, спеціалізованим медичним центром для надання медичної допомоги при катастрофах, стихійних лихах. Входить до національної мережі медицини катастроф (п.3.1,3.2 Статуту). Для здійснення господарської діяльності КНП КМР «МЛШМД» наділяється майном, яке є комунальною власністю і належить територіальній громад і міста Кам`янське. Комунальне майно закріплюється за підприємством на праві оперативного управління. Майно, придбане закладом охорони здоров`я у процесі здійснення господарської діяльності, належить йому на праві оперативного управління, є комунальною власністю і належить територіальній громаді міста Кам`янське. Майно підприємства становлять оборотні та необоротні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому засновником (п.5.1 Статуту). Джерелами формування майна та коштів КНП КМР «МЛШМД» є внески засновника, кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти), власні надходження від здачі в оренду майна або одержання від реалізації послуг, цільові кошти, та кошти, отримані за договором з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, майно та кошти, отримані з інших джерел, незаборонених чинним законодавством та інше (п.5.2 Статуту). Таким чином, у даному випадку, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Кам`янська міська рада, як управитель та розпорядник вказаного закладу. У зв`язку з чим твердження відповідача з даного приводу є безпідставним та необґрунтованими. Щодо твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що прокурор не забезпечив компетентний орган можливістю здійснення належного реагування Кам`янська окружна прокуратура не погоджується з даним твердженням та спростовує на підставі наступного. Кам`янською окружною прокуратурою на адресу Кам`янської міської ради направлено лист за № 04/56-341 вих 22 від 24.01.2022, в якому вказано про наявність вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_1 який набрав законної сили, наявності факту лікування та періоду лікування потерпілого ОСОБА_4 у КНП КМР «МЛШМД» з 11.04.2020 по 17.04.2020. Також Кам`янською окружною прокуратурою на адресу КНП КМР «МЛШМД» направлено лист за №04/56-342 вих-22 від 24.01.2022 в якому вказано про наявність вироку відносно відповідача ОСОБА_5 який набрав законної сили та наявність факту лікування та періоду лікування потерпілого ОСОБА_4 у КНП КМР «МЛШМД» з 11.04.2020 по 17.04.2020. Відповідно до листів виконавчого комітету Кам`янської міської ради №8вих-15/83 від 01.02.2022, та КНП КМР «МЛШМД» №059 від 03.02.2022, з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 , з відповідача Таткова 1.1, ні міська рада, ні лікарня не звертались, повідомили про відсутність добровільного відшкодування з боку відповідача ОСОБА_1 та не заперечують проти подання такого позову прокурором у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру». У подальшому через 3 місяці після отримання відповідей від Кам`янської міської ради, та Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Кам`янською окружною прокуратурою направлено листи до вищевказаних органів з метою з`ясування вжитих заходів цивільно-правового характеру направлених на відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_6 , причин їх невжиття, а також добровільного відшкодування, вказане підтверджується листами від 10.05.2022 за № 04/56-1876 вих-22 (на адресу Кам`янської міської ради) та 10.05.2022 за № 04/56-1870 вих-22 на адресу КНП КМР «МЛШМД» які долучені до позовної заяви. Відповідно до листів виконавчого комітету Кам`янської міської ради, № 8вих-04/231 від 13.05.2022 та КНП КМР «МЛШМД» № 262 від 13.05.2022 з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 , з відповідача ОСОБА_1 ні міська рада, ні лікарня не звертались та не заперечують проти подання такого позову прокурором у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з чим Кам`янською окружною прокуратурою повідомлено Кам`янську міську раду та Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради « Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про наявність вироку відносно відповідача ОСОБА_1 який набрав законної сили наявність факту та періоду лікування ОСОБА_4 та відсутності відповідного відшкодування, про те останні не вжили заходів цивільно- правового характеру на протязі більш ніж 3-х місяців. Будь-які повідомлення або листи в яких би вказувалось про те, що Кам`янською міською радою або КНП КМР «МЛШМД» будуть вживати відповідні заходи до Кам`янськоюї окружної прокуратури не надходили. Зазначене свідчить про неналежне здійснення Кам`янською міською радою та Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» своїх повноважень по захисту законних інтересів держави щодо відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину, та наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом. У зв`язку з чим 17.06.2022 за № 04/56-2674вих-22 Кам`янській міській раді та КНП КМР «МЛШМД» направлено повідомлення про намір звернення до суду з метою захисту інтересів держави в порядку ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з чим доводи відповідача про те, що прокурором не забезпечено можливості здійснення належного реагування є безпідставними. Прокурором у позовній заяві належно обґрунтовано підстави звернення до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 в інтересах Кам`янської міської ради та комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» оскільки потерпілий ОСОБА_4 закінчив лікування 17.04.2020 року та станом на подання запитів до Кам`янської міської ради та КНП КМР «МЛШМД» (24.01.2022,) минуло вже більше ніж 1,5 року (при загальному строку позовної давності З роки) та жодних заходів цивільно-правового характеру вжито не було, про що свідчать долучені до позовної заяви відповіді на запити прокурора. У зв`язку з чим викладені факти відповідача ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванні у розгляді справи.

21.09.2022 року відповідачем ОСОБА_1 суду були надані заперечення на позовну заяву, згідно змісту яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вказує, що у межах даної справи до суду звернувся прокурор в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради та Комунального не комерційного підприємства Кам`янської міської ради «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. За правилами Цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Така ж позиція зазначена в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Частиною 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;, 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально- правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. Вивченням матеріалів позовної заяви, вбачається, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог, так в позовній заяві не викладені позовні вимоги Кам`янської міської ради до відповідача, а викладені тільки вимоги матеріального характеру Комунального некомерційного Підприємства Кам`янської міської ради «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ». Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу. Підстави представництва інтересів держави прокурор обґрунтовував тим, що Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», утворена рішенням Кам`янської міської ради №1532-35/VII від 04.09.2019. Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» є юридичною особою публічного права. Для здійснення господарської діяльності зазначений заклад наділений майном, яке є комунальною власністю і належить територіальній громаді і місту Кам`янське. Комунальне майно закріплене за підприємством на праві оперативного управління. Майно підприємства становить оборотні та необоротні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому засновником, а також їх пасивну поведінку, оскільки вони не вживали заходи для відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, хоча були обізнані про порушення. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої .Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у Справі № - 915/478/18, пункт 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози' порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або .неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Абзац третій частини третьої цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Беручи до уваги викладене, можна дійти висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, в нашому випадку Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ», передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. Звертає увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави. Тобто, необхідно визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ». Отже, беручи до уваги наведене, можна дійти висновку про відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» та вважаю правильними необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Какм`янської міської ради та Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ».

04.10.2022 року керівником Кам`янської окружної прокуратури С. Кузьменко. суду були надані пояснення щодо поданого заперечення відповідачем ОСОБА_1 , згідно змісту яких позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.05.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 (два) роки. Потерпілим від даного кримінального правопорушення є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином суму у розмірі 115322,75 грн. (сто п`ятнадцять тисяч триста двадцять дві гривні 75 копійок), на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 700,00 грн. (а.с.19-26)

Згідно довідки калькуляції, виданої КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 03.02.2022 року № 059, потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» у період з 11.04.2020 року по 17.04.2020 року, бюджетна вартість лікування потерпілого становить 7184,40 грн (а.с.29-30).

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, повинна відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Пунктом 6 даної постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України визначено, що фінансування закладів охорони здоров`я місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету.

У відповідності до п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Оскільки фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоров`я.

Відповідно до п. п. а) п. 3 ч. 1ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки).

У зв`язку з цим, неповернення витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочинів порушує інтереси держави та суспільний інтерес відповідної територіальної громади у вигляді забезпечення належного та якісного медичного обслуговування громадян.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що між діями ОСОБА_1 та перебуванням потерпілого на лікуванні є прямий причинний зв`язок.

Згідно довідки калькуляції КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» за період лікування потерпілого ОСОБА_4 було використано бюджетних коштів на суму 7184,40 гривень.

Оскільки Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» перебуває у сфері управління Кам`янської міської ради та фінансується, в тому числі, за кошти Державного бюджету України, суд вважає, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути відшкодовані засудженим.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи не надано доказів на підтвердження відшкодування витрат лікарні на лікування потерпілого з боку відповідача у справі, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Держави належить також стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в Кузьменко Сергія в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» кошти, у розмірі 7184,40 (сім тисяч сто вісімдесят чотири гривні 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 06.10.2022 року.

Суддя О.О. Лобарчук