Справа № 2-1148/09
Провадження № 4-с/216/20/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Онопченка Ю.В.

за участю секретаря судових засідань Авшаряна С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича про накладення арешту на грошові кошти, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича в частині накладення арешту на рахунок в АТ «РайффайзенБанк Аваль» за яким здійснюється обслуговування платіжної пенсійної картки № НОМЕР_1 неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича в частині накладення арешту на рахунок в АТ «РайффайзенБанк Аваль» за яким здійснюється обслуговування платіжної пенсійної картки № НОМЕР_1 .

Скаргу обґрунтовано тим, що 01 грудня 2009 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 2-1148/2009 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Форпост» на користь стягувача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», заборгованості за кредитом у сумі 2 482 005 гривень 44 копійки, стягнення суми держмита 1700 гривень та витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи 30 грн. Рішення суду набрало чинності 26 лютого 2010 року. На виконання рішення суду 10 березня 2010 року було видано виконавчий лист. 10 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем відкрито виконавче провадження № 65767819. 01 лютого 2022 року, із повідомлення електронного додатку «Дія», заявниця дізналася, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О., в межах виконавчого провадження № 65767819, постановою від 01 лютого 2022 року, накладено арешт на належний їй картковий рахунок в АТ «РайффайзенБанк Аваль» № IBAN НОМЕР_2 , за яким здійснюється обслуговування платіжної пенсійної картки № НОМЕР_1 та на який надходить нарахована їй державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям. 07 лютого 2022 року на даний рахунок було зараховано соціальну допомогу у сумі 11 281,46 грн. При отримані допомоги було повідомлено, що виплати заблоковано і що виконавцем прийнято постанову про повне списання всіх коштів з зазначеного рахунку, тобто соціальної допомоги в повному обсязі і що допомоги вона отримувати не буде. В зв`язку з чим просить скаргу задовольнити.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення до суду не надсилав.

Згідно приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На підставі вищевикладеного, суд вирішив розгляд скарги проводити за відсутності сторін.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 вказаного Кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65767819 від 10.06.2021 року щодо виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в справі № 2-1148/2009 від 10.03.2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Виробничо комерційна фірма «Форпост» на користь АТ «Державний експортно імпортний банк України» заборгованості 2 483 735,44 грн. Пунктом 2 постанови зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Пунктами 6 постанов повідомлено сторін виконавчого провадження про право ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет, де також забезпечена можливість онлайн-оплати.

Судом також встановлено, що 01.02.2022 року у виконавчому провадженні № 65767819 вказаним державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника при примусовому виконанні вищевказаного рішення суду, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів. Копію постанови направлено до виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до довідки АТ «Райффайзен Банк» від 18.10.2021 року ОСОБА_1 відкрито рахунок у вказаному банку.

Згідно історії по картковому рахунку № НОМЕР_3 даний рахунок арештований.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 19 зазначеного Закону боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 56 вказаного Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як підтверджено матеріалами справи, приватним виконавцем 01 лютого 2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.59 вказаного Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п.10 ч.1 ст.34 цього Закону.

За п.1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статусу вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 03.02.2021 року в справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20).

Таким чином, згідно зі ст.52 вказаного Закону, покладений обов`язок на банк, а саме на АТ «Райффайзен Банк», визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, що свідчить про те, що постанова виконавця про накладення арешту на кошти боржника на вказаний рахунок виконана, банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Таким чином, виходячи із дослідженого, суд вважає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про арешт коштів боржника. Доводи останнього про визнання неправомірними дій виконавця, зобов`язання зняти скасувати постанову про арешт коштів є необґрунтованими, оскільки накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав рішення суду, приватний виконавець в постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Отже, виконавцем при винесенні вказаних постанов не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження». Боржник ОСОБА_1 не довела, що надавала приватному виконавцю достатніх документів на підтвердження того, що її рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання, а також, що така інформація надходила до приватного виконавця від АТ «Райффайзен Банк», в якому відкрито відповідний рахунок. При цьому слід зазначити, що виконавець самостійно не може знати чи поширюється на певний рахунок спеціальний режим. Законодавство покладає таку функцію на фінансову установу. Отримуючи постанову про арешт коштів, фінансова установа не накладає арешт на кошти, що знаходяться на спеціальних рахунках, та повідомляє про це виконавця.

Тому відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі наведеного, ст.129-1 Конституції України, ст. ст. 18, 19, 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», та, керуючись ст.ст. 18, 127, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича про накладення арешту на грошові кошти, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Ю.В. Онопченко