КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/5662/16-ц Головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/5690/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Правекс-Банк» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ПАТ «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 126-025/05Р від 26 вересня 2005 року у розмірі 20 699,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 2 червня 2016 року становить 519 518,11 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 грудня 2017 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки та завчасно не надав доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання і заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходили, тому наявні підстави для застосування положень, визначених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позовної заяви без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Слостіна А.Г. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи та порушення норм процесуального, а справу направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд не мав підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач неодноразово повідомляв про причини неявки в судове засідання із посиланням на вирішення питання укладення мирової угоди та позасудового врегулювання спору між сторонами, які визначали і погоджували умови, на яких може відпасти необхідність у вирішенні спору в судовому порядку. Сторони станом на дати розгляду справи в суді не повідомили про остаточні умови та суму погашення для врегулювання кредитної заборгованості, тому з метою процесуальної економії були подані відповідні клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, представником позивача подавались заяви про розгляд справи без його участі, а до позовної заяви були долучені всі наявні докази на підтвердження позовних вимог, що у свою чергу свідчить про відсутність перешкод у розгляді справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на електронну адресу апеляційного суду, представник ОСОБА_1 за довіреністю - адвокат Москаленко А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції залишив без розгляду вказаний відзив на підставі частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України, оскільки він не підписаний (скріплений) з використанням власного електронного цифрового підпису представника відповідачау відповідності до вимог частини восьмої статті 43 ЦПК України, частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та частини першої, другої статті 6, частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відзиви іншого відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що починаючи з 22 серпня 2016 року на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом АТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 35, т. 1).

Після скасування ухваленого у справі заочного рішення від 1 грудня 2017 року про задоволення позову за відповідною заявою ОСОБА_2 . Києво-Святошинський районний суд Київської області постановив ухвалу від 3 грудня 2020 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення її до судового розгляду по суті (а.с. 102-105, 139-141, 159, 160, т. 1).

В подальшому, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання, призначені на 25 жовтня 2021 року та 3 грудня 2021 року, позивач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився, не повідомив про причини неявки та завчасно не надав суду доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання, а також від нього не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, а відтак є підстави для застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Однак із таким висновком суду колегія суддів повністю погодитися не може.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

За змістом вимог частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача за умови, що він був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Тобто, у даному випадку правове значення має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 7 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15, від 6 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 2 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц та інших судових рішеннях суду касаційної інстанції.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, вищевказані норми процесуального права застосовані місцевим судом неправильно, оскільки після закриття підготовчого провадження у даній справі представники АТ «Правекс-Банк» за довіреностями: Радченко В.Ю. та Слостін А.Г. неодноразово зверталися до суду із заявами про розгляд справи без участі представників позивача, в яких просили проводити судові засідання за їх відсутності, заявлені вимоги повністю підтримували та просили їх задовольнити (а.с. 165, т. 1, а.с. 121, т. 2).

За наведених обставин суд першої інстанції не дотримався обов`язкових умов для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання, а саме відсутності заяви про розгляд справи за відсутності позивача та/або його представника.

При цьому, матеріали справи свідчать, що представник позивача - адвокат Слостін А.Г. двічі направляв на електронну адресу суду першої інстанції клопотання, підписані його електронно-цифровим підписом, про відкладення розгляду справи 25 жовтня 2021 року та 3 грудня 2021 року, в яких, окрім наявності в умовах запровадження на території України карантинних заходів у зв`язку із запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, вказував також і про те, що від представника ОСОБА_1 - адвоката Топольського В.О. надійшла заява-оферта про договірне позасудове врегулювання спору, у зв`язку з чим банком була розглянута пропозиція та направлена відповідь на адресу представника відповідача, а тому необхідний додатковий строк для позасудового врегулювання спору між сторонами, які перебували у процесі визначення і погодження умов, за яких може відпасти необхідність у вирішенні спору в судовому порядку (а.с.151-159, 167-176, т. 2).

Згідно із пунктом 2 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Договір є універсальним регулятором приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви АТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтується на неправильному тлумаченні положень законодавства та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Правекс-Банк» задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року скасувати, справу № 369/5662/16-ц направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко