Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8253/21 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 76 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №295/8253/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду позовом, в якому просив визнати незаконним наказ №02-64-к від 20.05.2021 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, поновити його на цій посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 50000,00 грн. моральної шкоди, покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду, заподіяну йому у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу.

Вважає, що директор виконавчої дирекції ФСС України Т. Михайленко перевищила свої повноваження під час винесення наказу про звільнення, оскільки правом приймати й звільняти директорів виконавчих дирекції Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності наділені виключно правління Фонду соціального страхування України. Крім того, його не було повідомлено про звільнення та ознайомлено з наказом про звільнення

Звільняючи його на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі та не запропоновано вакантну посаду - керівника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від12 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено. Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , та викладено пункт 1 наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 02-64-к від 20.05.2021 року в наступній редакції: «Звільнити 24.05.2021 року ОСОБА_1 з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв`язку з припиненням Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в результаті реорганізації відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України».

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвали нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи скарги, зазначив, що відповідач грубо порушив порядок звільнення: не попередив його за два місяці про наступні зміни істотних умов праці, не отримав згоду на звільнення від профспілкового органу та не запропонував наявні вакантні посади. Суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та не надав належну оцінку тому факту, що відповідач замість попередження позивача про зміну істотних умов праці, повідомив його про припинення ВДЖОВ ФСС з тимчасової втрати працездатності та звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Скаржник звертає увагу, що у наказі про звільнення замість конкретної підстави вказано чотири різні підстави звільнення, що є порушенням трудового законодавства. Крім того, усі працівники ЖО відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Житомирській області, крім позивача, були переведені до управління Виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області, як його правонаступника. Таким чином, відповідач грубо порушив процедуру звільнення, не запропонувавши позивачу наявні вакантні посади для переведення. Позивач також вважає, що суд, змінюючи формулювання причин звільнення, вийшов за межі позовних вимог та порушив диспозитивність норм права.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Богунського районного суду м. Житомира залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами. Зокрема, зазначив, що згідно запису №031023556 в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 16.02.2021 припинено Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, правонаступником якої став Фонд соціального страхування України, яким і було проведено звільнення відповідно до вимог закону.

Позивача та його представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовільнити.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 2000 року. Однак наказом № 273-К від 17.05.2016 був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов`язків.

Рішенням Богунського районного суд м. Житомира від 20.07.2016 визнано незаконним наказ № 273-К від 17.05.2016 та поновлено позивача на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19.05.2016 р.

15 листопада 2017 року наказом голови комісії з припинення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №98 позивача поновлено на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Житомирське обласне відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинило свою діяльність 31.01.2018 (а.с.54).

Відповідно до наказу №02-64-к від 20.05.2021 ОСОБА_1 звільнений з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Зі змісту відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Виконавча дирекція фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинила свою діяльність 16.02.2021 р. на підставі рішення щодо реорганізації, правонаступником юридичної особи є Фонд соціального страхування України (а.с.55).

Судом встановлено, що на момент свого звільнення позивач рахувався на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке припинило свою діяльність як юридична особа 31 січня 2018 року.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не мав можливості перевести позивача, на посаду керівника управління, на яку він претендував, оскільки за віковими обмеженнями не міг працювати на ній, а матеріалами справи не підтверджена наявність інших вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу, а також встановивши відсутність порушень трудового законодавства при звільненні позивача, дійшов обґрунтованого висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди, які є похідними від первісних про визнання наказу недійсним та поновлення на роботі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до акту від 22.03.2021 року, складеного працівники управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та представником Фонду соціального страхування України Левшуновим Д.С. за адресою АДРЕСА_1 о 15 год. 05 хв., ОСОБА_1 повідомлено про наступне звільнення, у зв`язку припиненням виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як юридичної особи. Також повідомлено, що посада директора, яку обіймав позивач скорочена, попереджено про наступне звільнення із займаної посади через два місяці з моменту його ознайомлення з цим повідомленням. Крім того, повідомлено про відсутність вакантних посад в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, які можна було б йому запропонувати.

На неодноразові заяви позивача про переведення його з посади директора виконавчої дирекції ЖОВ ФССзТВП на посаду начальника управління виконавчої дирекції ФСС у Житомирській області, директором ВД ФСС України Михайленко Т.О. повідомлено про те, що згідно з вимогами ст.8 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» керівників управлінь виконавчої дирекції Фонду призначає директор виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду. Критерії відбору кандидатів на керівні посади у робочих органах ВД Фонду схвалено правлінням Фонду постановою від 12.09.2016 №17 «Про Критерії відбору кандидатів на керівні посади у виконавчій дирекції Фонду та її робочих органах», які передбачають, що на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду соцстрахування України не може бути призначена особа, яка досягла віку 65 років.

Оскільки позивачу на момент пред`явлення повідомлення про наступне звільнення було повних 69 років, він не міг претендувати та бути призначеним на таку посаду, так як не відповідав критеріям визначеним у постанові правління Фонду № 17 від 12.09.2016.

Крім того, постановою правління Фонду від 12.09.2017 № 46 «Про внесення кандидатур для розгляду їх погодження щодо призначення на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі», кандидатури осіб щодо розгляду їх для погодження призначення на посаду начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях та місті Києві вносяться директором виконавчої дирекції Фонду за узгодженням зі сторонами соціального партнерства в правлінні Фонду. Кандидатури осіб, внесені для погодження їх призначення на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду, розглядаються постійною комісією правління Фонду з питань кадрового та науково-інформаційного забезпечення, контрольно-ревізійної роботи Фонду соціального страхування України. Кандидатури осіб, які пройшли таке погодження, вносяться в установленому порядку на розгляд правління Фонду для погодження.

Відповідачем було повідомлено позивача про неможливість задоволення його заяви, оскільки, окрім невідповідності Критеріям відбору кандидатів за віковою категорією, ним не дотримано визначеної постановою процедури.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийняв надані відповідачем докази і прийшов до висновку про відсутність порушень трудових прав позивача під час проведення процедури повідомлення про наступне звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про Працю України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України - є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» утворено Фонд соціального страхування України, шляхом реорганізації через злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; припинено виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України; припинено відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.

Позивач обіймав посаду директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке припинило свою діяльність 31.01.2018.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» правління Фонду соціального страхування призначає та звільняє директора виконавчої дирекції Фонду в порядку, визначеному цим Законом.

Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду (ст.8 Закону).

Керівників управлінь виконавчої дирекції Фонду призначає директор виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду. Керівники управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень виконують свої повноваження на умовах контракту.

Відповідно до запису в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 031023556 діяльність Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності () є припиненою з 16.02.2021. Фонд соціального страхування України є її правонаступником.

Таким чином, після набуття всіх прав і обов`язків, за наявності повноважень щодо звільнення, ОСОБА_4 , як директор Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, керуючись нормами КЗпП України, видала наказ про звільнення ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин порушення трудових прав позивача при звільненні не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Твердження апелянта про порушення відповідачем вимог ст. 252 КЗпП України спростовані наданими сторонами доказами.

Відповідно до листа голови Федерації профспілок Житомирської області №01/49 від 29.06.2021 р. вбачається, що ОСОБА_1 є членом Ради Федерації профспілок Житомирської області (а.с.124). Суд не встановив належність позивача до профспілкової організації Фонду соціального страхування України, оскільки таких доказів матеріали справи не містять.

Крім того, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 43-1 КЗпП України, відповідно до яких розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Згідно виписки з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, вбачається, що трудову книжку ОСОБА_1 отримав особисто ще 03.09.2010 (а.с.96-97), після чого її не повертав до організації.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача про невидачу йому трудової книжки, оскільки така у відповідача відсутня і його дії, неможливо визнати такими, що направлені на зволікання у видачі позивачу копії наказу про звільнення.

Крім того, відповідачем надані докази направлення позивачу 21.05.2021 поштовим рекомендованим відправленням копії наказу №02-64-к від 20.05.2021 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » та вимогу про надання трудової книжки для внесення відповідного запису (а.с.84,85,86).

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту населення від 29.07.93 р. № 58.

Не знаходять свого підтвердження і доводи скаржника в частині виходу за межі позовних вимог судом першої інстанції, оскільки суд дійшов такого висновку у відповідності до вимог трудового законодавства.

Встановлено, що Фонд соціального страхування України, як і його робочі органи, був утворений в порядку реорганізації, що мало наслідком припинення діяльності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його структурних підрозділів.

Рішення про зміну формулювання звільнення орган по розгляду трудових спорів приймає в тому випадку, якщо формулювання причин звільнення є неправильним (тобто таким, що не відповідає фактичним обставинам), або таким, що не відповідає чинному законодавству при відсутності підстав для поновлення на роботі. При цьому суд змінює формулювання і вказує в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (її частину, пункт) закону.

Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю (Пленум ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів « №9).

Оскільки в наказі №02-64-к від 20.05.2021 не конкретизована підстава звільнення позивача (наказ містить в собі повне цитування п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, який передбачає різні за змістом підстави для звільнення), суд правомірно вніс до цього наказу зміни, конкретизувавши, що звільнення позивача із займаної посади відбулось у зв`язку з припиненням Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в результаті реорганізації відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Таким чином, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий Судді