Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3879/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Леньо В.В. при секретарі Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В :

В подальшому, ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 зі зміненим предметом позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якості третьої особи, яка незаявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.09.2011 року, сторони зареєстрували шлюб, про що посадовою особою виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний актовий запис за №19.

Сімейне життя проходило нормально, проживали ми однією сім`єю по місцю проживання позивача.

Від шлюбу з Відповідачкою народились діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 20.11.2012 року, і дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 14.08.20187 року.

На початку цього 2022 року сімейні відносини між сторонами почали відчутно погіршуватись, почались сварки і непорозуміння. На протязі останніх семи місяців сторони разом не проживають. Позивач проживає разом з дітьми в будинку по АДРЕСА_1 , а відповідач переїхала до місцю своєї реєстрації в АДРЕСА_2 , де і проживає на даний час у своїх батьків.

Відповідач повідомила позивача, що у неї з`явився інший чоловік, і зберігати шлюб бажання немає.

У зв`язку з цим просить шлюб розірвати.

На даний час у сторін виникло питання пов`язане із визначенням подальшого місця проживання наших спільних дітей, -сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області за № 61 від 14.07.2022 року вирішено: «визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач займається вихованням та розвитком дітей, а відповідач, зі своєї сторони, проти цього не заперечує та між ними досягнуто спільної згоди щодо місця проживання дітей, а саме, щодо їх проживання з позивачем в АДРЕСА_1 , де створено усі необхідні умови для їх проживання та розвитку. В свою чергу позивач не ставить питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей.

З наведених підстав позивач просить визначити місце проживання дітей з ним.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримав повністю з наведених вище підстав. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач відзив на позовну заяву не подала, в судове засідання, не з`явилася, подала до суду заяву в якій викладені позивачем доводи та вимоги визнала повністю та не заперечила проти визначення місця проживання їх дітей разом з позивачем.

Представник третьої особи - органу Орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області, в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати дану справу та вирішити питання про місце проживання малолітніх дітей без його участі, з врахуванням позиції викладеної у висновку органу опіки та піклування № 61 від 14.07.2022 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні причини пред`явлення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: категоричне заперечення сторонами можливості примирення, наявність малолітніх дітей, їх вік, те, що сторони проживають окремо, фактичні обставини справи, доходить висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони 03.09.2011 року уклали шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, за актовим записом № 19.

Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя.

Одруження виявилось невдалим, шлюб носить формальний характер.

Спору про розподіл майна між сторонами не має.

У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України).

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та розгляду справи у суді його наміри розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Розглядаючи вимогу про визначення місця проживання малолітніх дітей, судом встановлено, що сторони проживають окремо та наміру на збереження, укладеного шлюбу не мають, що в своїй сукупності свідчить про неможливість збереження сім`ї, оскільки подальше їх спільне життя, як подружжя, суперечитиме їх інтересам, а також інтересам їх малолітніх дітей, що має суттєве значення.

Частиною 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Як слідує зі змісту ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Матеріали справи вказують на відсутність укладеного між сторонами, які проживають окремо, договору про визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області за № 61 від 14.07.2022 року вирішено: «визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 .

При вирішенні питань, що торкаються дітей, згідно ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботи відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або ж за судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Та обставина, що позивач має можливість утримувати дітей та підтримувати належні умови їх виховання і розвитку підтверджується матеріалами справи.

Отже, з урахуванням пріоритетності прав та інтересів дітей, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, віку дітей, їх прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найліпших умов для виховання, суд, за встановлених обставин, вважає, що саме батько малолітніх дітей створює належні умови для їх повноцінного виховання та розвитку, дбає про дитину в належний спосіб.

Крім цього, при вирішенні зазначеної вимоги позивача, суд враховує позицію відповідача, яка визнала і погодилась із заявленими позивачем позовними вимогами, а також те, що орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради надав висновок про доцільність визначення місця проживання спільних дітей сторін з позивачем.

Таким чином, враховуючи інтереси дітей, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, взаємну прихильність батька та дітей, те, що позивач, як люблячий батько опікується дітьми, створює належні умови для їх повноцінного розвитку та виховання, має для цього можливості, тому, виходячи виключно з інтересів малолітніх дітей, суд вважає за доцільне визначити місцем проживання останніх - місце проживання їх батька - позивача ОСОБА_1 , врахувавши ту обставину, що зареєстроване його місце проживання: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11,12, 13, 76-80, 81, 83, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Шлюб, укладений 03 вересня 2011 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у Виконавчому комітеті Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 19, - р о з і р в а т и.

Визначити місце проживання спільних дітей - малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ГоловуючийВ. В. Леньо