Провадження №2/336/3493/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Карабак Л.Г., при секретарі судового засідання Тимошенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021 року, стягнутих на її користь з ОСОБА_2 , на утримання дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.08.2022 року провадження у зазначеній цивільній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на її думку вона, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, як одержувач аліментів має абсолютне право, незалежно від аргументації, змінити спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021 року, стягнутих на її користь з відповідача на утримання дітей. Позивачка також у позовній заяві зазначає, що відповідач є особою молодого, продуктивного та працездатного віку, має чудовий стан здоров`я, який дозволяє йому працювати, не має інших дітей, непрацездатних дружин, батьків, має фінансову можливість, яка на сьогодні значно покращилась для сплати аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу).

Таким чином, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 02.09.2022 року надав судові відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на його думку позивачкою не наведено жодного обґрунтування необхідності зміни способу стягнення раніше присуджених судом аліментів. Зазначає, що після стягнення аліментів за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2022 року у сторін не відбулося жодних змін у фізичному, матеріальному та сімейному стані, в підтвердження чого надав довідку про доходи за 2021 рік, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка та її представник про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але у судове засідання не з`явилися. У позовній заяві зазначали, що просять розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні підтримали поданий відзив на позовну заяву та просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що з 05.04.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2021 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на теперішній час мешкають разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021 року, з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно довідки в.о. начальника Олександрівської ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області №1528/АП/08-01-50-09 від 30.08.2022 року, ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) з 01.01.2-21 року по 31.12.2021 року, як приватний підприємець перебував на спрощеній системі оподаткування, 2 група, ставка податку 20%, та його загальна сума доходу за вказаний звітний період склала 96 000 грн..

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст.12 та 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинне здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Але, з огляду на досліджені матеріали справи, суд вважає, що позивачкою не наведено належного обґрунтування необхідності зміни способу стягнення раніше присуджених аліментів, не зазначено, в чому конкретно полягає порушене право позивача, або дітей, на користь яких стягуються аліменти у старому способі, не наведено обґрунтування того, чи відбудеться зазначена заміна способу стягнення в інтересах дітей, оскільки в даному випадку, у разі задоволення позовних вимог позивачки та зміни способу стягнення аліментів, обов`язково відбудеться зміна самого розміру стягнутих аліментів.

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своєї постанові від 13.02.2019 року по справі №152/100/18, зазначив, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно із ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на досліджені докази, випливає, що відповідач ОСОБА_2 був та залишається фізичною особою підприємцем, має мінливий дохід, а тому, суд вважає, що після стягнення аліментів за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021 року у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, у сторін не відбулося жодних змін у фізичному, матеріальному та сімейному стані.

Судом не встановлено обставин, які передбачені ст. 192 Сімейного Кодексу України, а саме зміни матеріального стану, або стану здоров`я відповідача, або позивачки, які б давали підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Таким чином, суд вважає, що позивачкою не доведено, що з боку відповідача відбулося порушення її особистого немайнового або майнового права та інтересу, що відповідно до ст.ст.15 і 16 Цивільного кодексу України є підставою для судового захисту, та не доведено наявність обставин для зміни існуючого на теперішній час способу стягнення аліментів, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 181-192 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя Л.Г.Карабак