Справа № 473/981/22
РІШЕННЯ
іменем України

"26" вересня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., при секретарі Лукіянчиній Т.І.

За участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації

встановив

11 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що у березні 2022 року позивачу став відомий факт, що ОСОБА_3 по телефону повідомив інформацію їх спільним знайомим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 виявився зрадником та здав росіянам координати військової частини в м. Вознесенськ, яка була атакована ракетами, внаслідок чого загинули люди та зруйновано об`єкти військової частини.
З даними обставинами позивач звернувся до Служби безпеки України та Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, та доповів про факт обмови його ОСОБА_3 з наданням добровільної згоди на обшук його житла, перевірку гаджетів, комп`ютера, тощо.
ОСОБА_3 жодного разу не телефонував з даного приводу позивачу.
В результаті поширення недостовірної інформації позивач вказує, що зазнав моральних страждань та психологічного хвилювання.
Поширення вищезазначеної неправдивої інформації призвело до гіпертонічного кризу, кризового перебігу, ризику 3, та 24.03.2022 року позивач звернувся в АЗПСМ № 1 до сімейного лікаря зі скаргами на підвищений артеріальний тиск до 180/110 мм.рт.ст., нудоту, болі в ділянці серця, запаморочення (виписка із медичної карти амбулаторного хворого додається).
Посилаючись на викладене позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку оцінив в розмірі 160 000 грн.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 16 травня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

09 червня 2022 року до Вознесенського міськрайонного суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди в сумі 160000 грн.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 вказує, що після ракетної атаки на м.Вознесенськ 18.03.2022 року з боку російських загарбників, йому, як адміністратору групи в соцмережі «Однокласники», один із учасників групи повідомив, що є підозри, що координати військової частини в м. Вознесенську здав колишній співслужбовець - ОСОБА_6 і запропонували розмістити дану інформацію в групі.
Зателефонувавши особам які є близькими до ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - ОСОБА_3 лише запитав чи останні нічого не знають про те, що нібито ОСОБА_1 є зрадником, оскільки йому надали таку інформацію. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 таку інформацію не підтвердили, тому ОСОБА_3 відмовив у викладені інформації в групі і більше ні в кого нічого не питав і тим більше не розповідав, Ніякої недостовірної інформації не розповсюджував, запит про наявність чи відсутність подій не може бути розповсюдженням інформації.
Що стосується як доказу пояснення нібито надані ОСОБА_3 в поліції, які надав позивач як доказ, то відповідач зазначає, що навіть їх не читав а просто підписав, оскільки не думав, що працівник поліції, який складав пояснення, може змінити їх, фактично спотворивши пояснення.
Таким чином відсутня подія розповсюдження недостовірної інформації і за таких обставин відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 08 липня 2022 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України), кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28 Конституції України).
Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.
На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.
Частина 1 ст. 34 Конституції України визначає, що кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).
Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). (ч. 3 статті 277 Цивільного кодексу України)
Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам.
Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.
Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер.
Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.
Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням.
Крім того, за положенням ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Так, відповідно до практики ЄСПЛ слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).
Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 Цивільного кодексу України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року м. Київ, Справа № 308/2695/15-ц, Провадження № 61-5012св18)
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно п. 18. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:
а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;
б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;
в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;
г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем ОСОБА_3 була поширена недостовірна інформація відносно ОСОБА_1 про те, що «він виявився зрадником та здав росіянам координати військової частини в м. Вознесенськ, яка була атакована ракетами, внаслідок чого загинули люди та зруйновано об`єкти військової частини», шляхом доведення її до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . При цьому допитані в судовому засіданні вказані особи повідомили, що коли вказану інформацію їм повідомляв ОСОБА_3 , то вона мала стверджувальний характер та повідомлялася ОСОБА_3 з метою довести до них, що ОСОБА_1 виявився зрадником та саме через його дії був нанесений ракетний удар по військовій частині.

Факт розповсюдження недостовірної інформації ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 підтвердився також дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірки Вознесенським РУП ГУНП в Миколаївській області заяви ОСОБА_1 за фактом розповсюдження неправдивої інформації відносно нього ОСОБА_3 .

Під час здійснення перевірки було відібрано пояснення від ОСОБА_3 , відповідно до яких він повідомив деяким своїм знайомим про факт координації вогню гр.. ОСОБА_1 , оскільки почув даний факт від населення с. Мартинівка.

За результатами перевірки було прийняте рішення про припинення в зв`язку з тим, що дана подія не містить ознак кримінального правопорушення.

Отже в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_3 була поширена інформація, тобто доведення її до відома ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом повідомлення їм у спілкуванні, вказана інформація стосується ОСОБА_1 та не відповідає дійсності, а також порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Згідно п.6 абз.6 п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суди мають використовувати широкі можливості, що надає розгляд справи про захист гідності, честі та ділової репутації, для підвищення культури спілкування, з`ясовувати обставини поширення недостовірної інформації. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, ступінь вини відповідача, його майновий стан, те, що він являється пенсіонером, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути із відповідача у його користь 5000 гривень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення частково.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позову, а саме позовні вимоги немайнового характеру задоволенні у повному обсязі, за які було сплачено судовий збір 992 грн.40 коп. та позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенні частково (31%) за які було сплачено 2481 грн., тому загальний розмір судових витрат, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 1761 грн. 51 коп. (992,40 + 769,11(31% від 2481грн.)
Відтак, стягненню з відповідача в користь позивача підлягають витрати, понесені з оплатою судового збору в сумі 1761 грн.51 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - задовольнити частково.
Визнати такою, що є недостовірною і принижує честь та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_3 в телефонній розмові з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а саме те що : « ОСОБА_6 виявився зрадником та здав росіянам координати військової частини в АДРЕСА_1 , яка була атакована ракетами, внаслідок чого загинули люди та зруйновано об`єкти військової частини»
Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену недостовірну інформацію, протягом 5 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили у цій справі, шляхом повідомлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що ця інформація, а саме : «« ОСОБА_6 виявився зрадником та здав росіянам координати військової частини в АДРЕСА_1 , яка була атакована ракетами, внаслідок чого загинули люди та зруйновано об`єкти військової частини» є недостовірною.
Стягнути з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1761 грн. 51 коп.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вознесенськ, Миколаївська область, адреса місця проживання АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Вознесенськ, Миколаївська область, адреса місця проживання АДРЕСА_3 .

Суддя М.М. Ротар