Справа № 344/1302/22
Провадження № 22-ц/4808/1092/22
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Барков
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відмову від позову,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 15 серпня 2017 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, на виконання подружніх обов`язків та важливі життєві відносини. Зазначала, що примирення з відповідачем неможливо, а подальше їхнє спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини, тому зберігати такий шлюб не доцільно. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити її прізвище « ОСОБА_1 », малолітнього сина ОСОБА_3 залишити на проживання з нею.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2022 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 серпня 2017 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1570. Визначено юридичне місце проживання дитини сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері. Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_1 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судового збору та 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою доведено перед судом наявність правових підстав для розірвання шлюбу та визначення місце проживання малолітнього сина з позивачкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що має значення по справі та прийняв до уваги тільки вимога позивача.

Крім того, за змістом рішення суду розгляд справи 13 липня 2022 року здійснювався за відсутності сторін. Однак цього дня він прибув на судове засідання і особисто написав заяву про відкладення розгляду справи. Водночас позивачка жодного разу у суді не була.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

У судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позову. При цьому зазначила, що наслідки відмови від позову її зрозумілі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку відповідача ОСОБА_2 , який не заперечував проти прийняття відмови ОСОБА_1 від позову, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно із частинами 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Зазначена підстава закриття провадження у справі та її наслідки передбачено положеннями п. 4 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Враховуючи надане позивачу процесуальним законом право на відмову від позову, а також з огляду на те, що підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені, відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачці зрозумілі, колегія суддів вважає за необхідне прийняти її відмову від позову, визнати нечинним рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Оскільки провадження у справі закрито, а рішення Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2022 року визнано нечинним, відсутні підстави для поновлення його дії, яка була зупинена ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 206, 373, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від її позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2022 року - визнати нечинним.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 28 вересня 2022 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська