ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6644/22 Справа № 213/1228/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 213/1228/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Південний гірничо - збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2022 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - АТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я в обґрунтування якого зазначив, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час на АТ «ПівдГЗК», ним отримані хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулоневропатією на попереко-крижовому рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднання з пері артрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів , які, відповідно до Акту розслідування від 21.02.2022 року, виникли з вини роботодавця.

Згідно висновку МСЕК від 03.05.2022 року позивачу первинно, з 18.04.2022 року, безстроково встановлено 65 % втрати професійної працездатності, з яких 50% по вібраційній хворобі та 5% по ХОЗЛ. Встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Позивач вважає, що оскільки йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. У зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися спосіб та якість життя позивача, тому він просив суд стягнути з відповідача на свою користь 350 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями без утримання всіх обов`язкових податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 165 000 грн. без утримання податків, та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1 650 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача з відповідача, просить збільшити розмір моральної шкоди до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, стан здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні позивачу для поліпшення стану здоров`я.

Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, оскільки його постійно турбує стан його здоров`я. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 65 % професійної працездатності безстроково.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПівдГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції із зменшенням суми стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

Також, відповідач зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «ПівдГЗК» - Зайцеву О.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював в Акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». З 29.10.1989 року по 28.01.1999 року - помічником машиніста локомотива по вивезенню гірничої маси служби рухомого складу в цеху рухомого складу управління залізничного транспорту. З 28.09.1999 року по 19.05.2021 року - машиністом-інструктором локомотивних бригад в управлінні залізничного транспорту, звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.18-19).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 18.01.2022 № 153 встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання, діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулоневропатією на попереко-крижовому рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднання з пері артрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів (а.с.24-25).

21 лютого 2022 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, стаж роботи якого в цеху в умовах впливу шкідливих факторів складає 30 років 6 місяців (а.с.10-14).

Згідно з п.17 згаданого Акту, професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця машиніста-інструктора локомотивних бригад, внаслідок чого підпадав під вплив вібрації та концентрації пилу в повітрі робочої зони, що перевищували нормативні показники.

Причинами виникнення хронічних професійних захворювань визнано: загальну вібрацію, рівень якої в період з 2014 року по 19.05.2021 року перевищує нормативний на 4 дБ (111 дБ при ГДР 107 дБ) по ДНС 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації»; та пил переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала в повітрі робочої зони ГДР в 2,1-6,25 разів і складала 4,2-12,5 мг/куб.м при нормі 2,0 мг/куб.м. (п.18).

Персональний склад осіб, які порушили законодавство про охорону праці, не встановлений через тривалий час роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу.

ОСОБА_1 03.05.2022 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, якою йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % (50 % по вібраційній хворобі, та 15 % - ХОЗЛ) з 18.04.2022 року та третю групу інвалідності безстроково (а.с.16-17).

Наявність професійних захворювань у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 49/18, № 19159, № 19624, з яких ї вбачається, що він проходив лікування в закладі охорони здоров`я з приводу скарг на біль в п/крижовому відділі хребта, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів, заніміння кінцівок, біль та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, порушену ходу, загальну слабкість, задишки при фізичному навантаженні, періодичний кашель із слизовим харкотинням та сухий, важкість у грудях, підвищений артеріальний тиск, головний біль тощо (а.с.20-23).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими нею на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.17 згаданого Акту, професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця машиніста-інструктора локомотивних бригад, внаслідок чого підпадав під вплив вібрації та концентрації пилу в повітрі робочої зони, що перевищували нормативні показники.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «ПівдГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Так, у зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Виходячи з цих обставин та, враховуючи те, що позивач тривалий час протягом 34 років 4 місяців працював на підприємстві відповідача, з яких в шкідливих умовах праці 30 років 06 місяців, що зазначено у Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 21.02.2022 року, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманих професійних захворювань, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність у розмірі 65 %, безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить курси лікування, однак, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я не спостерігається, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково, взагалі можливість такого відновлення неможливе.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманих позивачем професійних захворювань, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача впродовж 30 років 06 місяців, що потягло втрату працездатності в розмірі 65 % безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 165 000 грн. до 280 000 грн.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах.

При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, оскільки вказані доводи не знімають з відповідача відповідальності за незабезпечення позивача безпечними умовами праці.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням професійних захворювань на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди, рішення суду підлягає зміні в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави із збільшенням цього розміру з 1 650 грн. до 2 800 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2022 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 165 000 грн. до 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень.

Рішення суду змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, збільшивши цей розмір з 1 650 грн. до 2 800 (дві тисячі вісімсот) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: