Справа № 156/350/22 Головуючий у 1 інстанції: Бєлоусов А. Є.
Провадження № 22-ц/802/717/22 Категорія: 76 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 14 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою та у своїх вимогах просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» (далі ДП «Шахта № 9 «Нововолинська») середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 227 048 грн 07 коп., понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 248 грн 10 коп.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 14 червня 2022 року у видачі судового наказу відмовлено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу боржник не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені, зокрема в п. 1 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (відмова у видачі судового наказу), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, ця справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 22 вересня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу суду - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з таких мотивів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні лише 13 червня 2022 року, тобто із пропуском тримісячного строку позовної давності, який визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Крім того, суд вважав, що заявлена заявником вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є безспірною і з огляду на положення ч. 1 ст. 161 ЦПК України повинна бути заявлена разом із вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2019 року заявник ОСОБА_1 був звільнений з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» і станом на 13 червня 2022 року він не перебуває у трудових відносинах з боржником.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 у своїх вимогах просив суд стягнути з боржника на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 227 048 грн 07 коп. за період з 14 жовтня 2020 року по 06 червня 2022 року включно.

Частиною 1 ст. 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що судовий наказ може бути видано також і якщо заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, положення ЦПК України не містять положень про те, що така вимога має бути безспірною, оскільки боржник вправі відповідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу подати заяву про його скасування, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 ЦПК України ч. 1 ст. 161 ЦПК України, зазначивши у ній про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача, а суддя відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України не з`ясовуючи підставність чи безпідставність заявлених вимог, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, не пізніше 2 днів після подання вказаної заяви постановляє ухвалу про скасування судового наказу, у якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із такими самим вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

У своїх висновках суд покликався на правовий висновок, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Судувід 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 про те, що до вимог позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Однак як слідує з матеріалів справи, ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» з ОСОБА_1 фактично не розрахувалося, оскільки згідно доданої до заяви про видачу судового наказу довідки № 439 від 15 квітня 2022 року станом на 15 квітня 2022 року заборгованість ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» по нарахованій, але не виплаченій ОСОБА_1 заробітній платі становить 37 869 грн 17 коп. Тобто, строк звернення до суду за вирішенням трудового спору фактично не почав свій перебіг, оскільки боржник, з вини якого сталася затримка виплати стягувачу всіх належних при звільненні сум, фактично не розрахувався з ним на час звернення з заявою про видачу судового наказу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявник пропустив тримісячний строк звернення до суду, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою, а тому у зазначеному випадку у суду не було передбачених законом підстав для відмови у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 14 червня 2022 року у цій справі скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді: