Справа № 303/5356/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Куштана Б. П.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Гутій О. В.,

у с т а н о в и в:

У липні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 27.06.2019.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що стверджується її підписом у заяві. Водночас цією заявою підтверджується той факт, що відповідачка була повністю проінформована про умови кредитування в банку, які були надані їй у письмовій формі, про що також свідчить копія Паспорту споживчого кредиту.

При укладенні договору сторони керувалися вимогами ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання).

Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку World Black Edition з кредитним лімітом до 200 000 гривень.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах установленого кредитного ліміту. Однак відповідачка узятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 14.06.2021 у неї виникла заборгованість у розмірі 188 644,06 грн, з яких: 116 620,28 грн за поточним тілом кредиту, 63 714,19 грн за простроченим тілом кредиту і 8 309,59 грн за нарахованими відсотками.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачка ОСОБА_1 зазначену заборгованість сплатити відмовляється, а тому банк просив суд стягнути з неї на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27.06.2019 у розмірі 188 644,06 грн, а також 2 829,66 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Мукачівського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2021 року цей позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.06.2019 у розмірі 116 620,28 грн та 908,00 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту і простроченими відсотками, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм процесуального і матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скарга загалом мотивована тими же доводами, що наведені в позовній заяві, а також тим, що судом першої інстанції належним чином не враховано надані банком належні і допустимі докази щодо наявної у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками.

Зазначав апелянт, що 27.06.2019 між сторонами був укладений договір банківського обслуговування і відповідачці було відкрито картковий рахунок і 23.01.2020 установлено кредитний ліміт у розмірі 100 000 грн, який згодом було збільшено до 188 500 гривень. Однак ОСОБА_1 несвоєчасно і неповністю сплачувала щомісячний платіж унаслідок чого, починаючи з жовтня 2020 року, її заборгованість за тілом кредиту переходила в прострочену, а тому місцевим судом безпідставно було відмовлено в задоволенні цієї вимоги банку.

Посилався банк і на те, що ним було виконано вимоги Закону України «Про споживче кредитування» і проінформовано споживачку ОСОБА_1 про умови кредитування, про що свідчить підписаний нею 21.08.2020 паспорт споживчого кредитування, де з-поміж іншого між сторонами узгоджено процентну ставку (3,1% на місяць), відповідальність за порушення виконання зобовязань тощо, а відтак судом першої інстанції необґрунтовано не взято його до уваги і не задоволено вимогу банку про стягнення прострочених відсотків.

З огляду на наведене апелянт просив оскаржене заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Попович М.І. не скористалася.

У судовому засіданні представниця позивача-апелянта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у ній, просила її задовольнити, оскаржене заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та в цій частині позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому її неявка, на переконання колегії суддів та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заочне рішення суду в частині вирішення позовної вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 116 620,28 грн в апеляційному порядку не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями частин 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України констатовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отож, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду зі вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з тарифів та умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Судом установлено, що 27 червня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій указала лише свої анкетні дані та в ній є відсутніми відомості щодо бажаного розміру отримання кредиту, відсоткової ставки за користування кредитом, а також порядку, розміру, умов відповідальності за порушення зобов`язань (а.с.39 і на звороті).

Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» без номера і дати, відповідачці ОСОБА_1 було надано дві кредитні картки: 1) 16.01.2020 (хоча анкета-заява підписана нею ще 27.06.2019, а строк дії попередньої картки сплив у червні 2014 року) зі строком дії до 01/23; 2) 06.03.2020 зі строком дії до 01/23 (а.с.38).

Із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 видно, що їй було 23.01.2020 установлено кредитний ліміт у розмірі 100 000 грн і цього ж дня збільшено до 181 000 грн, 29.01.2020 188 500 грн; 08.04.2021 0 гривень (а.с.37).

У позовній заяві банк посилався на виникнення між сторонами правовідносин на підставі зазначеної вище анкети-заяви, додаючи при цьому до позову: 1) не підписані відповідачкою Умови і правила надання банківських послуг (а.с.48-83), витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature (а.с.43-47), з яких не вбачається, що саме ці умови і правила та тарифи діяли на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 27.06.2019; 2) розрахунок заборгованості станом на 14.06.2021 (а.с.6-9); 3) виписку за договором б/н станом на 17.06.2021 (а.с.10-36); 4) заявки на актуалізацію даних по преміальній картці, відповідно, від 23.01.2020 на кредитний ліміт 181 000 грн і від 29.01.2020 на кредитний ліміт 188 000 грн (а.с.40 і на звороті); 5) підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту від 21.08.2020 з актуальністю в ньому інформації до 05.09.2020 (а.с.41-42).

Зважаючи на наведене, колегія суддів уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор-банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та умови і правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отож, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці ОСОБА_1 умови і правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір, а тому надані банком витяг із тарифів та умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

Водночас підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредитування, на який апелянт посилається як на досягнення сторонами між собою всіх істотних умов кредитування, зокрема і відсоткову ставку, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки він датований і підписаний відповідачкою лише 21.08.2020 (!), а анкета-заява нею підписувалася 27.06.2019, кредитні картки видавалися 16.01.2020 і 06.03.2020, її заявки на актуалізацію даних по преміальних картках датовані 23.01.2020 і 29.01.2020, кредитний ліміт установлювався 100 000 грн, 181 000 грн і 188 500 грн, відповідно, 23.01.2020 і 29.01.2020, тобто задовго в часі аніж АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було ознайомлено ОСОБА_1 під розпис з умовами споживчого кредитування (паспорт споживчого кредиту).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 27.06.2019, то станом на 14.06.2021 у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникла заборгованість у розмірі 188 644,06 грн, з яких: 116 620,28 грн за поточним тілом кредиту, 63 714,19 грн за простроченим тілом кредиту і 8 309,59 грн за нарахованими відсотками.

Однак як слідує з розрахунку заборгованості відповідачки ОСОБА_1 станом на 14.06.2021 (а.с.9), то нею було погашено заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 468 733,27 грн, за простроченим тілом кредиту 24 829,08 грн, за нарахованими відсотками 5 642,45 грн та за простроченими відсотками - 29 156,40 грн, а загалом нею було сплачено 528 361,20 грн та при цьому в неї залишилася ще не погашеною перед банком заборгованість поточного тіла кредиту в розмірі 116 620,28 грн, простроченого тіла кредиту 63 714,19 грн, нарахованих відсотків - 8 309,59 грн, що свідчить про нарахування їй позивачем тіла кредиту поза межами установленого 29.01.2020 максимального кредитного ліміту (тіло кредиту) у розмірі 188 500 гривень, який відповідачка у межах спірних сум, які є предметом апеляційного перегляду, фактично погасила.

Дані правовідносини між сторонами є споживчими, а отже, на них поширюються вимоги законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Поза розумним сумнівом колегія суддів уважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 простроченого тіла кредиту в розмірі 63 714,19 грн, нарахованих відсотків - 8 309,59 грн є пред`явлені з підстав, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, та ці вимоги банку не були належним чином обґрунтованими і доведеними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. Недоліки вирішення місцевим судом даного спору між сторонами не призвели до порушення прав і законних інтересів сторін та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення в частині, що є предметом апеляційного розгляду.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене заочне рішення суду в межах апеляційного перегляду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 244,50 грн (а.с.123) слід віднести за рахунок апелянта-позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді