КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2551/22
Провадження № 2/552/1508/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2022 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Сороці Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та стягнення аліментів на утримання другого з подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

14 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та стягнення аліментів на утримання другого з подружжя, мотивуючи свій позов тим, що в січні 2020 року через мережу Інтернет вона познайомилася з ОСОБА_2 . Через деякий час після знайомства, відповідач запропонував їй укласти шлюб в обмін на те, що вона прийме його до себе жити в Україні. Свою позицію пояснював особистою симпатією до неї та наявністю банківських боргів у Турецькій Республіці. В подальшому вони познайомились особисто та з липня 2021 року створили сім`ю, а вже 08.12.2020 року зареєстрували шлюб. Вже під час шлюбу з`ясувалося, що попередній шлюб ОСОБА_2 з турецькою дружиною не розірвав. Оскільки на момент укладення шлюбу, ОСОБА_2 перебував та перебуває на даний час в іншому зареєстрованому шлюбі, то вона вважає, що їхній шлюб, укладений 08.12.2020 року відповідно до чинного законодавства України, є недійсним. В зв`язку чим просила суд шлюб зареєстрований 08.12.2020 року, укладений між нею та ОСОБА_2 , визнати недійсним та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 5 000 грн. щомісячно до моменту відновлення працездатності або до моменту реєстрації нового шлюбу, залежно від того яка подія настане раніше. В обґрунтування даної вимоги вказує на те, що в жовтні 2019 року вона отримала 2 групу інвалідності неврологічного спрямування, про що ОСОБА_2 був повідомлений до укладення шлюбу. Весь 2021 рік вона провела у сварках та стресі, що вплинуло на її здоров`я, в зв`язку з чим вона перенесла дві гінекологічні операції. Кожен вид лікування, який вона проходила був платним та дороговартісним. ОСОБА_2 в період лікування жодної матеріальної підтримки їй не надавав. Внаслідок дій відповідача вона повністю втратила працездатність. На даний час ОСОБА_2 має реальну можливість надавати їй матеріальну підтримку. Також просила суд стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 року судом відкрито провадження та призначено по справі підготовче судове засідання (а.с.44).

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.07.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.53).

20.07.2022 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило.

За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 08.12.2020 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №876 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 08.12.2020 року.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , перебував в зареєстрованому шлюбі з громадянкою Туреччини ОСОБА_4 , який на даний час не розірвано.

У відповідності до ст.25 Сімейного кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

За змістом ч.1 ст.36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.1 ст.39 Сімейного кодексу України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.

У зв`язку із вищевикладеним, оскільки ОСОБА_2 , укладаючи шлюб з ОСОБА_1 , одночасно перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з громадянкою Туреччини ОСОБА_5 , який на день укладення шлюбу між позивачем та відповідачем розірваний не був, суд у відповідності до вимог статті 25 Сімейного кодексу України, якою визначено принцип одношлюбності, вважає заявлені позовні вимоги підставними, а тому шлюб укладений 08.12.2020 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №876, слід визнати недійсним.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання шлюбу недійсним є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання другого з подружжя, суд приходить до наступного висновку.

В позовні заяві позивач ОСОБА_1 вказує на те, що в жовтні 2019 року вона отримала 2 групу інвалідності неврологічного спрямування, про що ОСОБА_2 був повідомлений до укладення шлюбу. Весь 2021 рік вона провела у сварках та стресі, що вплинуло на її здоров`я, в зв`язку з чим вона перенесла дві гінекологічні операції. Кожен вид лікування, який вона проходила був платним та дороговартісним. ОСОБА_2 в період лікування жодної матеріальної підтримки їй не надавав. Внаслідок дій відповідача вона повністю втратила працездатність.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.76 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1111цс17, аналіз ст.ст.75,76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання з 20.11.2019 року, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією АВ №0080954.

Отже, інвалідність позивач отримала більше ніж за рік до укладення шлюбу з ОСОБА_2 . Крім того, позивачем не доведено, причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням здоров`я та перебуванням у шлюбно-сімейних відносинах з відповідачем.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Оскільки позивачем не доведено, що її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, тому письмові докази на підтвердження обставин щодо можливості надання відповідачем матеріальної допомоги судом не досліджуються та не оцінюються, оскільки не можуть бути самостійною підставою для задоволення позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини.

Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, закріплені в частині 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, Пленум Верховного Суду України в пункті 2 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням обставин справи, суд не погоджується с доводами позивача про те, що неправомірна поведінка позивача призвела до ушкодження її здоров`я та завдала їй моральних страждань. А тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимогах в частині стягнення моральної шкоди за недоведеністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.3-13, 76-79, 81-83, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати шлюб зареєстрований у Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 08 грудня 2020 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізмір, громадянин Турецької Республіки та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Сокілка Лівобережна Кобеляцького району Полтавської області Україна, актовий запис №876 - недійсним.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий суддя Т.В.Турченко