Дата документу 27.10.2022
Справа № 334/3739/22
Провадження № 2/334/2492/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря - Прийменко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Право особистої власності підтверджується договором дарування від 22.11.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., зареєстрованим в реєстрі № 923, та витягом з Державного реєстру права власності № 146508667 від 22.11.2008 року. Також, на підставі договору дарування земельної ділянки від 22.11.2008 року позивачу належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований вказаний житловий будинок.

В належному позивачу будинку зареєстровані дальні родичі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (двоюрідний дядька) та ОСОБА_3 , 1990 року народження (донька дядька).

З 01.01.2002 року по теперішній час відповідачі в будинку за місцем реєстрації не мешкають без поважних причин, в утриманні житла участі не приймають, їх особистих речей в будинку немає, будинком не цікавляться, стосунків не підтримують. Їх місце проживання невідомо.

Наявність реєстрації місця проживання відповідачів у належному позивачу будинку створює позивачу перешкоди у розпорядженні особистою приватною власністю та порушує його права як власника.

Просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком та стягнути судові витрати.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мальцева О.О. не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подали.

У зв`язку з відсутністю відповідачів у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 22.11.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., зареєстрованим в реєстрі № 923, що підтверджується витягом з Державного реєстру права власності № 146508667 від 22.11.2008 року. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:009:0144, яка належить позивачу на підставі договору дарування земельної ділянки від 22.11.2008 року.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 07.09.2022 року відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

В належному позивачу будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (двоюрідний дядька) та ОСОБА_3 , 1990 року народження (донька дядька).

З 01.01.2002 року по теперішній час відповідачі в будинку за місцем реєстрації не мешкають без поважних причин, в утриманні житла участі не приймають, їх особистих речей в будинку немає, будинком не цікавляться, стосунків не підтримують. Їх місце проживання невідомо.

Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації підтверджуються довідкою № 099 від 05.12.2019 року, довідкою № 11-08/2022 від 11.08.2022 року виданою головою квартального комітету № 36 ОСОБА_4 та актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 19.08.2022 року.

Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подали, в даному будинку не проживають без поважних причин, не несуть обов`язків щодо утримання будинку, та залишаються зареєстрованим в ньому, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідачів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим будинком, оскільки понад один рік не проживають в ньому без поважних причин, не користуються ним, не цікавляться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляють.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 77-79, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , 1990 року народження, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ісаков Д.О.