Єдиний унікальний номер 336/4771/22
номер провадження 2-о/336/228/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Карабак Л.Г., при секретарі судового засідання Тимошенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат, що надає безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_2 , заінтересована особа Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИЛА:

15.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, яка настала у віці 30 років, на тимчасово окупованій території України 16.03.2022 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.09.2022 заява залишена без руху та наданий час для усунення недоліків.

27.09.2022 від ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена заява про встановлення факту смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є загиблим в результаті порушення невстановленими особами з числа збройних сил російської федерації законів на звичаїв війни 16 березня 2022 року із застосуванням авіаудару авіаційною бомбою та обстрілами реактивними системами залпового вогню Маріупольського Драматичного театру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де він переховувалася разом з іншими цивільними особами та членами його родини.

Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється кримінальне провадження № 0000960, за яким заявниці по справі ОСОБА_1 залучена як потерпіла.

Оскільки місто Маріуполь є тимчасово окупованою територією, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути підставою для звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, вона не може зареєструвати факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є її сином (що підтверджується свідоцтвом про народження).

У судове засідання заявниця не з`явилась, вимоги викладені у заяві підтримала, просила їх задовольнити, справу розглядати без її участі, про що подала до суду письмову заяву.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню у зв`язку із таким.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як врегульовано п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України, зокрема № 341 від 17.05.2022 та № 573/2022 від 12.08.2022.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 визначено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23.07.2022, серед яких зазначено Маріупольську міську територіальну громаду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документами, копії яких додані до заяви, підтверджено факт, що заявник є заінтересованою особою та встановлення факту смерті особи (сина) впливає на її права.

Отже, заявниця, відповідно до ст. 317 ЦПК України, є заінтересованою особою та уповноважена на подання до суду заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

З початку військового вторгнення російської федерації на територію України м. Маріуполь Донецької області потрапило в зону ведення активних бойових дій, знаходилось під постійними обстрілами, наразі є тимчасово окупованою територією, що є загальновідомою обставиною.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 17 ч. 1 цього ж Закону, у разі порушення його положень цього Закону, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявниці (актовий запис про народження № 1833 від 23.12.1991, місце державної реєстрації Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (актовий запис про народження № 157 від 25.02.2014, місце державної реєстрації Лівобережний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 282р від 19.08.2022 встановлена опіка над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначена опікуном заявниця, ОСОБА_1 , яка є рідною бабусею малолітньої.

Для заявниці встановлення факту смерті має юридичне значення, оскільки необхідне для реєстрації смерті в органах ДРАЦС для оформлення державної допомоги (пенсії по втраті годувальника) на доньку загиблого, ОСОБА_4 , щодо якої вона є опікуном.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

При розгляді даної справи суд також приймає до уваги загальновідомі факти про введення у м. Маріуполь, Донецької області постійних активних бойових дій, постійне здійснення бомбардування по його інфраструктурі, велику кількість жертв серед цивільного населення внаслідок цього.

Судом встановлено, що неможливість отримати у м. Маріуполь, Донецької області необхідних документів для реєстрації факту смерті виникла в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Крім того, суд зазначає, що на час ухвалення рішення м. Маріуполь, Донецької області перебуває в тимчасовій окупації.

Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється кримінальне провадження № 0000960 від 20.06.2022, внесеного до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.438 КК України, за яким заявниця по справі ОСОБА_1 залучена як потерпіла (постанова від 20.06.2022).

В постанові зазначено, що ОСОБА_3 є загиблим в результаті порушення невстановленими особами з числа збройних сил російської федерації законів на звичаїв війни 16 березня 2022 року із застосуванням авіаудару авіаційною бомбою та обстрілами реактивними системами залпового вогню Маріупольського Драматичного театру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де він переховувалася разом з іншими цивільними особами та членами його родини.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст. ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви.

Виходячи з викладеного, оцінивши докази з врахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності з огляду на міжнародну практику, суд вважає заявлені заявницею вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Як передбачено ч.5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 76-80, 95, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 293, 315, 317-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, яка настала у віці 30 років, на тимчасово окупованій території України 16.03.2022 у м. Маріуполь, Донецька область.

У відповідності до ст.430 ЦПК України, рішення суду допустити до негайного виконання.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути також продовжений з підстав, викладених у п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Л.Г.Карабак