ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що він з 29 грудня 2000 року був арбітражним керуючим і відповідно до ПК України є самозайнятою особою, тому його доходи оподатковуються за для фізичних осіб. Позивач зазначив, що на підставі листа Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №10-47/2811 від 13 травня 2014 року до Управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства Міністерства юстиції України з 23 червня 2014 року дію свідоцтва ОСОБА_1 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого припинено. Внаслідок оскарження позивачем наказу Міністерства юстиції України №1004/5 від 23 червня 2014 року в адміністративному судочинстві йому відновлено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26 березня 2013 року. На момент винесення зазначеного рішення він був призначений судом ліквідатором у справах, які порушенні Господарським судом Дніпропетровської області, а саме: справа № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 - справа порушена 21 грудня 2012 року; справа №29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 - справа порушена 23 лютого 2012 року; справа № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 - справа порушена 25 грудня 2012 року. У цих справах він був позбавлений права на здійснення діяльності арбітражного керуючого з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року. На підставі наказу від 25 грудня 2015 року Міністерства юстиції України №2778/5 з 06 січня 2016 року поновлено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26 березня 2013 року та занесено в Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів). На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просив суд на підставі ч. 3 ст. 623 ЦК України стягнути з Державного бюджету України на його корить матеріальну шкоду за період з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року в розмірі 692987 грн. 22 коп.; а також моральну шкоду в розмірі 36000 грн., тобто по 2000 грн. за кожний місяць порушення законного права на зайняття професійною діяльністю.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 692 987 грн. 22 коп. та моральну шкоду в розмірі 36 000 грн. (т.1 а.с.104-109).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційні скарги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Міністерства юстиції України залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.237-241).

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційні скарги Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про стягнення майнової шкоди скасовано, направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають (т.3 а.с.213-219).

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій посилався на те, що за час існування винесеного рішення про скасування дії свідоцтва він поніс матеріальну шкоду у період з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року (дата включення в єдиний реєстр арбітражних керуючих), всього 18 місяців 14 днів, з розрахунку мінімального розміру заробітної плати 6 000 грн., він не отримав 996 387 грн. 09 коп. При цьому, ці кошти навіть у разі відсутності майна у боржника стягуються за рахунок кредиторів, як це вказано, наприклад, у постанові ВС КЦС від 04 жовтня 2018 року у справі №916/1503/17, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватися за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам. Тобто, він отримав би ці кошти у будь якому випадку. Однак, Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерство юстиції України фактично обмежили його право на вільний вибір роду занять, професії та отримання гарантованої оплати своїх послуг, чим завдали йому майнової шкоди. Наявність шкоди та причинно-наслідкового зв`язку позивач обґрунтовував наступним. По справі №24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 відповідно до тексту ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року, 16 січня 2015 року ухвалою суду зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 10 лютого 2015 року. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року повторно зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 24 лютого 2015 року. Тобто, в ухвалах зазначено, що у справі відсутній ліквідатор (арбітражний керуючий), що прямо вказує на неможливість виконання позивачем повноважень. По справі №29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 . З ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року, якою повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. припинені за результатом розгляду скарг ПАТ УкрСиббанк, ТОВ Кей-Колект та ТОВ ОТП Факторинг України, вбачається, що єдиною підставою припинення повноважень судом є те, що у матеріалах справи наявний лист Міністерства юстиції України від 26 червня 2014 року, в якому зазначено, що Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на підставі подань №№143, 144 від 23 травня 2014 року, у зв`язку з чим наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року №1004/5 свідоцтво №582 від 26 березня 2013 року, видане ОСОБА_1 анульовано. Таким чином, єдиною підставою для припинення повноважень був саме наказ Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року №1004/5 про анулювання свідоцтва. По справі №34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року (яка набирає законної сили з моменту проголошення) усунуто арбітражного керуючого Колошина В.П. від виконання повноважень (ще до винесення Наказу Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004/5). Однак, позивач оскаржував ухвалу в апеляційному порядку і вона набрала законної сили 07 серпня 2014 року. Таким чином, на час винесення наказу Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004/5 арбітражний керуючий виконував повноваження ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012. Наявність збитків (шкоди) виражається в неможливості отримання позивачем заробітної плати (грошової винагороди) з вини Міністерства юстиції України, яке прийняло оспорюваний наказ. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 996 387 грн. 09 коп. (т.4 а.с.68-71).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної шкоди (т.4 а.с.150-159).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2022 року виправлено описки, допущені у вступній та резолютивній частинах рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної шкоди, зазначивши відповідачем по справі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) замість невірно вказаного відповідача Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.4 а.с.165).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 23 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 23 лютого 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України також просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 23 лютого 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

При застосуванні статті 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

На позивача, з урахуванням змісту статей 22, 614, 623 ЦК України та розподілу тягаря доказування, покладається доведення наявності збитків (шкоди)та причинного зв`язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №500/6738/16-ц (провадження № 61-41707св18) зазначено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

За змістом ч.ч. 2, 3, 4 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2021 року у справі № 401/1040/16 (провадження № 61-6936св19) зазначено, що кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинна довести також, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 з 29 грудня 2000 року був арбітражним керуючим на підставі свідоцтва № 582 від 26 березня 2013 року (т.1 а.с.16).

Наказом Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23 червня 2014 року Про анулювання свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №582 від 26 березня 2013 року, видане ОСОБА_1 , на підставі подань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 16 червня 2014 року №№58, 59 та протоколу її засідання від 12 червня 2014 року №15/06/14 (т.1 а.с. 15).

Поставною Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року у справі № 804/9907/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 17 серпня 2016 року, за адміністративним позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України №1004/5 від 23 червня 2014 року в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) Колошина В.П. Зобов`язано Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) Колошину В.П. дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26 березня 2013 року та внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) Колошину В.П. дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26 березня 2013 року (т.1 а.с. 5 14).

У вказаній справі встановлено, що у період з 18 квітня 2014 року по 23 квітня 2014 року спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на підставі доручення Міністерства юстиції України від 24 лютого 2014 року та скаргою представника ТОВ Кей-Колект.

За результатами перевірки складено довідку №47-Д від 23 квітня 2014 року, якою встановлено що арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 порушено вимоги абзацу 13 частини 1 статті 25 , частини 1 статті 32, частини 7 статті 48, частини 1 статті 49 Закону №784-XIV та абзацу 2 частини 5 статті 23 Закону № 2171- XII.

Враховуючи надані позивачем заперечення від 25 квітня 2014 року № 01-29/22 на довідку №47-Д та додаткові матеріали, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області складено акт №47-А від 06 травня 2014 року позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

Висновками акту №47-А стало порушення ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 абзацу 2 частини 5 статті 23 Закону України №2171 в частині не розірвання протягом 30 днів договору купівлі-продажу у зв`язку з несплатою коштів згідно з договором купівлі-продажу майна боржника; частини 7 статті 48 Закону України №784 в частині використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом; частини 1 статті 49 Закону України №784, в частині задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса.

Встановлено недотримання арбітражним керуючим Колошиним В.П. під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

У період з 22 квітня 2014 року по 24 квітня 2014 року спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на підставі доручення Міністерства юстиції України від 24 лютого 2014 року та скарги представника ТОВ Кей-Колект.

За результатами перевірки 24 квітня 2014 року складено довідку №50-Д, якою встановлено здійснення реалізації майна ФОП ОСОБА_2 з порушенням вимог частини 1 статті 49, частини 1 статті 58, частини 4 статті 71, частини 5 статті 71, частини 1 статті 71, частини 1 статті 72 Закону №4212-6. Арбітражним керуючим ОСОБА_1 в порушення вимог частини 2 статті 44 Закону №4212-6 відповідно якої, ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього закону. Встановлено недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

Враховуючи надані позивачем заперечення від 25 квітня 2014 року за №01-29/23 на довідку №50-Д та додаткові матеріали, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було складено акт №50-А від 07 травня 2014 року позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 . Висновками акту №50-А стало порушення ОСОБА_1 частини 2 статті 44 Закону №4212 в частині організації проведення аукціону з продажу активів банкрута без врахування вимог цього Закону; частини 1 статті 49 Закону №4212 в частині продажу майна в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 шляхом проведення торгів у формі аукціону без врахування порядку, встановленого цим Законом; частини 1 статті 58 Закону №4212 в частині не розміщення на веб-сайті державного органу з питань банкрутства оголошення про проведення аукціону з продажу майна ФОП ОСОБА_2 ; частини 4 статті 71 Закону України №4212 щодо перерахування коштів переможцем торгів протягом п`яти днів з дня одержання проекту договору та його підписання за придбане майно ФОП ОСОБА_2 на зазначений у протоколі номер банківського рахунку; частини 5 статті 71 Закону №4212 , якою строк оплати може бути продовжено за згодою організатора аукціону, але не довше ніж на десять календарних днів, за умови сплати переможцем торгів не менш як 50 відсотків ціни продажу майна; частини 1 статті 71 Закону №4212, якою переможець аукціону, учасники якого відповідно до цього закону не сплачують гарантійних внесків, зобов`язаний сплатити запропоновану ним ціну у межах 40 прожиткових мінімумів відразу після оголошення його переможцем аукціону; частини 1 статті 72 Закону №4212 в частині не розірвання договору після невиконання переможцем аукціону обов`язку з негайної сплати ціни, відповідно до вимог цього Закону та негайного поновлення аукціону з ціни запропонованої попереднім учасником. Зазначене свідчить про недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_2 , вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

23 травня 2014 року начальником відділу регулювання та контролю професійної діяльності арбітражних керуючих Управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) були направлені подання №143 та №144 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення на підставі актів № 50-А та № 47-А.

12 червня 2014 року на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) були розглянуті подання №143 та №144 та вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання №143 та №144 від 23 травня 2014 року. Внести до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до протоколу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 12 червня 2014 року, Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) до Міністерства юстиції України були направлені подання № 58 та №59 від 16 червня 2014 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Наказом Міністерства юстиції України №1004/5 від 23 червня 2014 року Про анулювання свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ( розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №582 від 26 березня 2013 року, видане ОСОБА_1 , на підставі подань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 16 червня 2014 року №№58, 59 та протоколу її засідання від 12 червня 2014 року № 15/06/14.

Адміністративний суд дійшов висновку про відсутність порушень у діях арбітражного керуючого ОСОБА_1 та неправомірність оспорюваного наказу. судом встановлено, що ОСОБА_1 був призначений ліквідатором ФОП ОСОБА_3 , провадження у справі про банкрутство якої порушено 02 лютого 2012 року та яку визнано банкрутом ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2012 року у справі №29/5005/952/2012.

Недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 полягають в діях щодо не розірвання протягом 30 днів договору купівлі- продажу у зв`язку з несплатою коштів згідно з договором купівлі-продажу майна боржника; використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом; задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса.

Такі висновки колегія суддів вважала помилковими, оскільки основним завданням ліквідаційної процедури є не отримання коштів, а саме погашення боргів перед кредиторами, задля чого і проводиться реалізація майна банкрута.

Так, було встановлено, що між продавцем та покупцем не проводився готівковий та безготівковий розрахунок, сума продажу була сплачена шляхом зарахування суми боргу Фізичної особи-підприємця перед кредитором першої черги ОСОБА_6 . При цьому, суд зауважив, що зарахування передбачене абзацом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18 грудня 2009 року Про судову практику в справах про банкрутство та узгоджується з позицією Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, яка викладена в Листі з питань регуляторної політики та підприємництва від 17 лютого 2003 року №3-20/889 та не суперечить судовій практиці, викладеній, зокрема у рішенні Верховного Суду України від 29 квітня 2005 року, постанові Вищого господарського суду України від 23 серпня 2006 року у справі №37/30-06.

Зазначене виключає необхідність розірвання протягом 30 днів договору купівлі-продажу у зв`язку з несплатою коштів згідно з договором купівлі-продажу майна боржника та свідчить про відсутність порушень, що полягають в використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом; задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса.

Окрім того, суд звернув увагу, що ОСОБА_6 є кредитором ФОП ОСОБА_3 та внесена до першої черги реєстру вимог кредиторів, заборгованість якої перед ОСОБА_3 становить 3 000 000 грн. з урахуванням раніше внесених та зарахованих сум. Інших кредиторів, які б входили до першої черги реєстру вимог кредиторів не має.

Позивач також був призначений ліквідатором ФОП ОСОБА_2 , провадження у справі про банкрутство якої порушено 14 грудня 2012 року та яку визнано банкрутом ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2012 року у справі №24/5005/10848/2012.

Недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_2 вимог частини 6 статті 3 Закону №784-14 полягають в діях щодо організації проведення аукціону з продажу активи банкрута без врахування вимог цього Закону; продажу майна шляхом проведення торгів у формі аукціону без врахування порядку, встановленого цим Законом; не розміщення на веб-сайті державного органу з питань банкрутства оголошення про проведення аукціону: продажу майна ФОП ОСОБА_2 ; перерахування коштів переможцем торгів протягом п`яті днів з дня одержання проекту договору та його підписання за придбане майно ФОП ОСОБА_2 на зазначений у протоколі номер банківського рахунку; не врахування того, що строк оплати може бути продовжено за згодою організатора аукціону, але не довше ніж на десять календарних днів, за умови сплати переможцем торгів не менш як 50 відсотків ціни продаж майна; не врахування того, що переможець аукціону, учасники якого відповідно до цього закону недоплачують гарантійних внесків, зобов`язаний сплатити запропоновану ним ціну у межах 40 прожиткових мінімумів відразу після оголошення, його переможцем аукціону; не розірвання договору після невиконання переможцем аукціону обов`язку з негайної сплати ціни, відповідно до вимог цього Закону та негайного поновлення аукціону з ціни, запропонованої попереднім учасником.

З такими висновками колегія суддів не погодилася, з огляду на те, що у судовому засіданні встановлено, що організатором аукціону ФОП ОСОБА_2 являлось на підставі договору про організацію та проведення відкритих торгів (аукціону) від 21 серпня 2013 року Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю торгівельна компанія Югос, що було зазначено в оголошеннях та публікаціях про проведення відкритих торгів (аукціону). Саме цією організацією було проведено аукціон, що вбачається з протоколу про проведення аукціону №1 від 03 вересня 2013 року, заяви від 03 вересня 2013 року від ОСОБА_7 про зарахування боргу наданої на ім`я Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торгівельна компанія Югос, актів №3 та №4 від 03 вересня 2013 року про передання права власності на куплене нерухоме майно.

З 19 січня 2013 року Закон України Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом від 14 травня 1992, року №2343-ХІІ діє в редакції Закону від 22 грудня 2011 року №4212-VI. Пунктом 1(1) розділу 10 прикінцевих та перехідних положень визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

При цьому, колегія суддів звернула увагу, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань, зміни до Закону України Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року №4212-6, який набирає чинності 19 січня 2013 року, застосовується господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності. Водночас, положення, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання ним чинності, що роз`яснено в Інформаційному листі Вищого господарського суду від 27 грудня 2012 року №01-06/1941/2012.

Отже, продаж майна має здійснюватись у відповідності до редакції Закону України Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом, яка набрала чинності 19 січня 2013 року.

Відповідно до статті 49 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом (в редакції з 19 січня 2013 року), продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. Суб`єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники. Замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом. Організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону.

Відповідно до статті 49 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом (в редакції з 19 січня 2013 року), за договором про проведення аукціону організатор аукціону зобов`язується за свій рахунок провести аукціон та укласти договір з його переможцем, а замовник - сплатити організаторові аукціону обумовлену договором винагороду. Організатор аукціону виконує такі функції: опубліковує і розміщує повідомлення про продаж майна боржника і повідомлення про результати проведення торгів; приймає заявки на участь в аукціоні; укладає із заявниками договори про завдаток; визначає учасників торгів; здійснює проведення торгів; визначає переможця торгів і підписує протокол' про результати проведення торгів; повідомляє учасників торгів про результати проведення торгів.

Враховуючи зазначене, дії щодо організації та проведення аукціону з продажу активів банкрута фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 стосуються саме організатора аукціону Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії Югос, а не його замовника, в даному випадку ліквідатора ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_7 є кредитором ФОП ОСОБА_2 та внесена до першої черги реєстру вимог кредиторів, заборгованість якої перед ОСОБА_7 становить 1 300 000 грн. з урахуванням раніше внесених та зарахованих сум. Інших кредиторів, які б входили до першої черги реєстру вимог кредиторів не має.

Суд дійшов висновку про недоведеність представниками відповідача правомірності прийнятого наказу, оскільки не доведено наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, визначених частиною 7 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), відсутні докази грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника, до яких призвело грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень.

На підставі наказу від 25 грудня 2015 року Міністерства юстиції України №2778/5 з 06 січня 2016 року поновлено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26 березня 2013 року та занесено в Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (т.1 а.с.24).

Судом також установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року у справі № 201/12812/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в задоволенні позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.24).

За результатами оскарження рішення позивачем ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року у справі № 201/12812/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу влади було закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу задоволено та скасовано ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у справі №201/12812/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову (т.1 а.с. 24, 25).

Змінюючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року у справі № 201/12812/16-ц в частині мотивів відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем пред`явлені вимоги до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади, однак, в розумінні ст. 33 ЦПК України 2004 року, Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області та Міністерство юстиції України не можуть бути належним відповідачами у даній категорії справ.

Підставою позову у вказаній справі було наявність наказу Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004/5 Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, внаслідок якого позивач не отримав оплату за послуги арбітражного керуючого у розмірі 52876 грн. 66 коп. у справах про банкрутство (справа № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 - справа порушена 21 грудня 2012 року, справа № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 - справа порушена 23 лютого 2012 року; справа № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 - справа порушена 25 грудня 2012 року.

Звернувшись до суду з вказаним позовом у цій справі, що переглядається, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на момент винесення спірного наказу він був призначений судом ліквідатором у вищевказаних трьох справах, порушених Господарським судом Дніпропетровської області. У цих справах він був позбавлений права на здійснення діяльності арбітражного керуючого з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року (18 місяців 14 днів), а тому з розрахунку мінімального розміру заробітної плати 6 000 грн., відповідач має йому компенсувати матеріальну шкоду в розмірі 996 387 грн. 09 коп., які б він у будь-якому разі отримав, якщо б свідоцтво не було анульоване оспореним наказом (з урахуванням вимог ст. 623 ЦК України про можливість відшкодування збитків з урахуванням ринкових цін) (т.4 а.с.68-71).

Щодо справи № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 слід зазначити, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року у справі № 34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_4 скаргу ПАТ УкрСиббанк на дії ліквідатора задоволено частково, визнано дії арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури у справі № 34/5005/10374/2012 неправомірними; усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_1 від виконання обов`язків ліквідатора, визнано недійсним договір про утримання батька (виплата аліментів) від 09 лютого 2011 року, в іншій частині визнання вказаного договору нікчемним - в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області вмотивована тим, що ліквідатор Колошин В.П. не мав законних підстав визнавати грошові вимоги в сумі 1450000 грн. на підставі договору про затримання батька (виплати аліментів) та включати їх до 1 черги задоволення, чим допустив неналежне виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого згідно з Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

За результатами оскарження ухвали, у т.ч. ОСОБА_1 , постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 07 серпня 2014 року ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року залишено без змін.

Зі змісту постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 07 серпня 2014 року вбачається, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність усунення арбітражного керуючого Колошина В.П. від здійснення повноважень внаслідок порушення прав та законних інтересів учасників справи про банкрутство через укладення договору про утримання батька (виплату аліментів).

Постановою Вищого господарського суду України від 09 жовтня 2014 року касаційну скаргу, в тому числі арбітражного керуючого ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07 серпня 2014 року і ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року залишено без змін.

Позивач зазначав, що на час винесення наказу Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004/5 арбітражний керуючий виконував повноваження ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012, оскільки ухвала оскаржувалася ним в апеляційному порядку і набрала законної сили 07 серпня 2014 року, він виконував повноваження арбітражного керуючого і не отримав у цей період оплату арбітражного керуючого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконувати свою професійну діяльність ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012 у період з серпня 2014 по 2016 рік у зв`язку із тим, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року його усунуто від виконання обов`язків ліквідатора.

Суд зазначив, що відсутній причинний зв`язок між наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004/5 Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого і позбавленням ОСОБА_1 можливості виконувати професійну діяльність ліквідатора у справі № 34/5005/10374/2012, оскільки ОСОБА_1 було усунуто від виконання повноважень ліквідатора з інших підстав за скаргою ПАТ УкрСиббанк з приводу порушення прав та законних інтересів учасників справи про банкрутство через укладення договору про утримання батька (виплату аліментів), а не у зв`язку із прийняттям наказу Міністерством юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004/5.

На момент постановлення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали від 20 травня 2014 року у справі № 34/5005/10374/2012 про усунення арбітражного керуючого Колошина В.П. від виконання обов`язків ліквідатора, відсутній був наказ Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року № 1004/5 про анулювання свідоцтва.

Щодо справи № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 встановлено судом, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП СПД ОСОБА_3 задоволені скарги ПАТ УкрСиббанк, ТОВ Кей-Колект і ТОВ ОТП Факторинг Україна в частині припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 як ФОП ОСОБА_3 , припинено повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. як ліквідатора ФОП ОСОБА_3 .

Зі змісту ухвали вбачається, що 15 вересня 2013 року і 16 вересня 2013 року ПАТ УкрСиббанк подало до суду скарги на дії ліквідатора, в яких просило суд припинити повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури про банкрутство ФОП.

06 лютого 2014 року ТОВ Кей-Колект подало до суду скаргу на дії ліквідатора, в якій просить суд припинити повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ФОП.

07 липня 2014 року ТОВ ОТП Факторинг Україна подало до господарського суду скаргу на дії ліквідатора, в якій просило суд припинити повноваження арбітражного керуючого Колошина В.П. при проведенні ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ФОП.

В матеріалах справи міститься лист Міністерства юстиції України від 26 червня 2014 року, в якому зазначено, що Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на підставі подань №№ 143, 144 від 23 травня 2014 року, у зв`язку з чим наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року №1004/5 свідоцтво від 26 березня 2013 року, видане ОСОБА_1 анульовано.

З огляду на зазначене, та враховуючи факт порушення ОСОБА_1 вимог законодавства при здійсненні ліквідаційної процедури, господарський суд вважав за необхідне задовольнити скарги ПАТ УкрСиббанк, ТОВ Кей-Колект і ТОВ ОТП Факторинг Україна в частині припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 як ліквідатора по справі про банкрутство ФОП.

19 вересня 2014 року ТОВ Укргранкорк подало до суду клопотання про призначення для виконання повноважень ліквідатора у справі іншого арбітражного керуючого.

Позивач зазначав, що єдиною підставою для припинення його повноважень як арбітражного керуючого (ліквідатора) ФОП ОСОБА_3 був саме наказ Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року №1004/5 про анулювання свідоцтва.

Відповідачі зазначали, що підставою для винесення господарським судом цієї ухвали стали скарги ПАТ УкрСиббанк і ТОВ Кей-Колект, які просили припинити повноваження арбітражного керуючого, а тому відсутній причинний зв`язок між відстороненням і завданням матеріальної шкоди.

Зі змісту постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили, вбачається, що підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23 червня 2014 року про анулювання свідоцтва стало те, що суд не погодився із порушенням ліквідатором Колошиним В.П. у справі №29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_1 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо не розірвання протягом 30 днів договору купівлі-продажу у зв`язку з несплатою коштів; використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду про визнання банкрутом; задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса. адже означене є основним завданням ліквідаційної процедури - погашення боргів перед кредиторами, задля чого і проводиться реалізація майна банкрута.

Як вбачається з ухвали Господарського судуДніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 29/5005/952/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 , повноваження керуючого Колошина В.П. припинені внаслідок задоволення скарг ПАТ УкрСиббанк, ТОВ Кей-Колект і ТОВ ОТП Факторинг Україна.

У вказаній справі встановлено, що у матеріалах справи наявний лист Міністерства юстиції України від 26 червня 2014 року про те, що на підставі подань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих №№ 143, 144 від 23 травня 2014 року наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року № 1004/5 свідоцтво від 26 березня 2013 року, видане ОСОБА_1 анульовано.

Також в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 29/5005/952/2012 зазначено, що враховуючи факт порушення ОСОБА_1 вимог законодавства при здійсненні ліквідаційної процедури, господарський суд дійшов висновку про задоволення скарг ПАТ УкрСиббанк, ТОВ Кей-Колект і ТОВ ОТП Факторинг Україна в частині припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 . В ухвалі не звказано про те, що саме наказ Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року № 1004/5 про анулювання свідоцтва став підставою для задоволення скарг ПАТ УкрСиббанк, ТОВ Кей-Колект і ТОВ ОТП Факторинг Україна.

Позивачем не доведено, що наказ Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року № 1004/5, а також скарги ПАТ УкрСиббанк, ТОВ Кей-Колект і ТОВ ОТП Факторинг Україна випливають з одних і тих же обставин, і одних і тих самих порушень.

Щодо справи № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 слід зазначити, з ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року у справі № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 вбачається, що 21 грудня 2012 року постановою суду ліквідатором призначено Колошина В.П., ухвалою суду від 15 квітня 2014 року продовжено повноваження ліквідатора Колошина В.П. 16 січня 2015 року ухвалою суду зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 10 лютого 2015 року. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року повторно зобов`язано кредитора надати до суду кандидатуру ліквідатора боржника до 24 лютого 2015 року.

Позивач вказує, що господарський суд в ухвалі наголосив, що у справі відсутній ліквідатор (арбітражний керуючий), що вказувало на неможливість виконання позивачем повноважень.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутня ухвала про припинення повноважень ОСОБА_1 як ліквідатора з підстав прийняття наказу Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року № 1004/5 про анулювання свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

У вересні 2021 року, збільшуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вважав, що він має право на компенсацію розміру основаної грошової винагороди на підставі ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до абз. 1 якої розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно із абз. 5 - 7 ч. 2 ст. 30 Кодексу право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Кодекс України з процедур банкрутства набрав чинності 21 квітня 2019 року, у той час як спірні правовідносини виникли з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року, які регулювалися Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Додаткова грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією визначається в розмірі 5 відсотків від обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів майна, майнових прав), які на день відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, а також 3 відсотків від обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.

Право вимоги арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) на додаткову грошову винагороду виникає з дня фактичного надходження до боржника стягнутих на його користь активів чи їх частини, які на день відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, або з дня фактичного повного або часткового погашення вимог конкурсних кредиторів пропорційно до їх обсягу.

Боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

За змістом ч.ч. 2, 3, 4 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно із частиною 8 ст. 26 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції на момент спірних правовідносин) припинення повноважень арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) та про призначення іншого арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) відноситься до компетенції комітету кредиторів.

Згідно із частиною 8 ст. 28 цього Закону керуючий санацією може бути звільнений господарським судом від виконання повноважень керуючого санацією, про що виноситься ухвала, у випадку анулювання отриманого ним свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що припинення його повноважень, як арбітражного керуючого, відбулося з підстав, визначених ч. 8 ст. 26, ч. 8 ст. 28 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. У жодній із наданих позивачем ухвал господарського суду відсутнє посилання на вказані норми Закону, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що повноваження ОСОБА_1 не були припинені судом внаслідок саме прийняття наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого позивача.

Позивач, надавши суду розрахунок неотриманої ним основної винагороди за період з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року, зазначив, що винагорода обрахована, виходячи з трьох мінімальних розмірів заробітної плати - 6 000 грн. за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень, які він стабільно міг би отримати, якщо б виконував свої повноваження.

Слід зазначити, припинення повноважень арбітражного керуючого і, як наслідок, припинення отримання грошової винагороди, залежить від рішення комітету кредиторів та відповідної ухвали господарського суду про припинення повноважень арбітражного керуючого.

Позивачем не надано суду доказів того, коли саме він востаннє отримував грошову винагороду по визначеним ним справам про банкрутство і в якому розмірі, а також які саме заходи він вчинив за для одержання неотриманої винагороди.

Позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між наявністю заподіяних збитків з оспорюваним ним у адміністративному судочинстві наказом від 23 червня 2014 року про анулювання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі заподіяння йому матеріальних збитків внаслідок прийняття Міністерствам юстиції України наказу від 23 червня 2014 року № 41004/5 про анулювання свідоцтва, та відмовив із цих підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у будь-якому разі міг виконувати функції ліквідатора і отримувати за це грошову винагороду не ґрунтуються на законі.

Доводи позивача про те, що винна поведінка відповідачів установлена постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, яка має преюдиціальне значення, є безпідставними, оскільки зі змісту постанови слідує, що причинно-наслідковий зв`язок між наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004/5 про анулювання свідоцтва полягає у завданні моральної шкоди, яка виражається у порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовжувати професійну діяльність, активне громадське життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідках, однак жодним чином не пов`язана із неотриманням винагороди арбітражного керуючого у визначених позивачем трьох справах про банкрутство, які визначені ним як підстави для стягнення матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача, наявність підстав для їх задоволення належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необгрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова