Справа № 355/1255/21
Провадження № 2/355/352/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у смт. Баришівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Баришівської селищної ради про встановлення факту належності майна та визнання права власнсоті на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності майна її покійному чоловіку ОСОБА_4 та визнання за нею права власнсоті на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,0733 га з кадастровим номером :01:060:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . До спадкоємців першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України належать позивач та її діти.

До спадкового майна входить будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також: земельна ділянка розміром 0,0733 га з кадастровим номером 220255101:01:060:0012, на якій розміщений даний будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 протягом шестимісячного строку позивач вернулась до Баришівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Діти до Баришівської районної державної нотаріальної контори з заявою не звертались.

Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю у останньої свідоцтва про право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Тому, у позивача виникла необхідність встановити в судовому порядку належність будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , її покійному чоловіку - ОСОБА_4 .

Позивач подала до суду клопотання про витребування у Баришівської районної державної нотаріальної контори спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.12.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі

30.03.2022 до суду надійшло клопотання представника Баришівської селищної ради про розгляд справи без їх участі та визнання позовних вимог.

31.03.2022 від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без її участі.

31.03.2022 від відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без її участі.

07.04.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

07.04.2022 ухвалою суду витребувано у Баришівської районної державної нотаріальної контори спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.04.2022 від Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника нотконтори.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 25.07.1981 між позивачем та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 10.06.2021 (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 03.03.2020 (а.с. 20).

Після смерті спадкодавця до складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,0733 га з кадастровим номером :01:060:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 22.12.1984 (а.с. 23 24).

За життя ОСОБА_4 почав оформляти право власнсоті на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується копією Акту Державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 02 лютого 1987 року (а.с. 25), копією довідки Баришівського бюро технічної інвентаризації №263 від 18.06.2020 (а.с. 26), копією довідки про технічний стан нерухомого майна №271 від 18.06.2020 (а.с. 27), копією Технічного паспорта виготовленого 26.05.2020 (а.с. 28 33).

Земельна ділянка розміром 0,0733 га з кадастровим номером :01:060:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власнсоті на земельну ділянку серія ЯИ №764586 від 10.03.2010 (а.с. 34) та підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.11.2020 (а.с. 35 37).

Так, після смерті ОСОБА_4 позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини оскільки за законом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки за життя спадкодавець належним чином не оформив право власності на вказаний, закінчений будівництвом будинок.

У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільного кодексу України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, спадкоємець ОСОБА_1 має право після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 на визнання за нею права власнсоті на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, з урахуванням визнання позову відповідачами та того, що іншим чином, окрім звернення до суду, позивачу захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на житловий будинок не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації позивачем свого права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку розміром 0,0733 га з кадастровим номером :01:060:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України - до особи, яка набула права власності на ний будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони зміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Відповідно до ч. 3 ст. 1225 Цивільного кодексу України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності на земельну ділянку , яка необхідна для її обслуговування, якщо її розмір не визначений заповітом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинили внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єк1; нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Отже, об`єктами спадщини за Цивільного кодексу України є права та обов`язки, які належали особі і час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, матеріалами справи встановлено, що за життя ОСОБА_4 належним чином оформив своє право власності на земельну ділянку.

У суду відсутні докази порушення прав позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер :01:060:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Баришівської селищної ради про встановлення факту належності майна та визнання права власнсоті на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити факт володіння ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею -90,5 кв. м, житловою -57,7 кв. м.), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.Червонописький