2/214/2897/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 жовтня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю: секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу №522/17085/21

за позовною заявою Одеського національного медичного університету,

до ОСОБА_1 ,

про стягнення витрат на навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду 06.09.2021 з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача суму витрат на навчання за державним замовленням у розмірі 174 736,57 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 621,04 грн.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що між Одеським національним медичним університетом та ОСОБА_1 02.08.2014 укладено договір №1996 про підготовку фахівців з вищою освітою на контрактних умовах. Відповідно до ч. 1 договору Університет прийняв на себе зобов`язання надати якісні теоретичні і практичні освітні послуги студенту строком на 5 років на факультеті лікувальна справа медичного факультету №2 в Одеському національному медичному університеті за рахунок Державного бюджету України. Згідно з п. 2.5 договору, після отримання диплома студент зобов`язаний прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України або за направленням про самостійне працевлаштування та відпрацювати там не менше 3-х років. В разі відмови від відпрацювання студент зобов`язаний відшкодувати кошти за навчання до державного бюджету. Керівництво Одеського національного медичного університету 22.05.2020 затвердило заяву ОСОБА_1 про самостійне працевлаштування. Станом на серпень 2021 року відповідачка не надала жодних документів про відпрацювання. Позивачем умови договору №1996 від 02.08.2014 виконані у повному обсязі. У свою чергу, відповідачка умови договору не виконала, своєчасно не приступила до відпрацювання та не надала Університету жодних пояснювальних документів. Відповідно до розрахунку бухгалтерської служби Одеського національного медичного університету, заборгованість за навчання складається з витрат на виплату стипендії у розмірі 57 284,57 грн та витрат на навчання у розмірі 117 452,00 грн, а у загальному розмірі 174 736,57 грн, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2021 матеріали цивільної справи передано до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю.

За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу 21.01.2022 матеріали позову передано в провадження судді Черновій Н.В.

Ухвалою від 24.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Не погоджуючись з позовом, відповідачкою 25.03.2022 подано відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення ОСОБА_1 мотивує тим, що позивач помилково тлумачить умови договору та спирається на нормативно-правові акти, що втратили чинність на момент завершення навчання, зміст позову не відповідає дійсності та фактичним обставинам тих договірних відносин, які існують між сторонами. Позивач посилається на порушення відповідачкою неіснуючих пунктів договору №1996 від 02.08.2014 про підготовку фахівців з вищою освітою на контрактних умовах, про укладення якого ОСОБА_1 , невідомо. Фактично, 02.08.2014 між позивачем та відповідачем укладена угода №1596 про підготовку фахівця з вищою освітою, згідно з п. 1 якого позивач прийняв на себе зобов`язання забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку відповідача за рахунок Державного бюджету України. Пунктом 2.1.2 угоди позивач зобов`язався після виконання всієї навчальної програми за обраною спеціальністю, успішного складання ліцензійного іспиту МОЗ України «Крок-1» та підсумкової державної атестації («Крок-2» та практично-орієнтовних державних іспитів) видати відповідачу диплом про закінчення університету встановленого законодавством України зразка. У свою чергу, відповідач зобов`язаний після отримання диплома прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України і відпрацювати не менше трьох років. В разі відмови, випускник повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, що передбачено п. 2.2.5 угоди. Відповідачка звертає увагу, що пунктом 2.2.5 угоди не передбачено обов`язку щодо надання документів про працевлаштування після отримання диплому, а тільки зобов`язує фактично відпрацювати 3 роки за направленням МОЗ України. Отримавши диплом про вищу освіту у 2020 році, станом на звернення позивача до суду ОСОБА_1 фізично не має можливості надати документи про відпрацювання трьох років, оскільки відповідний період часу від дати отримання диплому не пройшов, у зв`язку з чим вимоги позивача є передчасними. Угодою не передбачено невідкладного початку відпрацювання одразу після отримання диплому і не встановлено граничного строку такого відпрацювання. Відповідачка не надавала позивачеві жодної відмови від виконання даної вимоги угоди про обов`язкове працевлаштування, навпаки, вона самостійно підтвердила готовність до відпрацювання за самостійним працевлаштуванням у заяві від 22.04.2020, яку не відкликала та не вчиняла будь-яких дій, що свідчать про ухилення від виконання прийнятих на себе зобов`язань. Трудовий договір із закладом охорони здоров`я, у якому планувала проходження інтернатури відповідачка, укладений не був у зв`язку із вагітністю та народженням дитини, що є підставою продовження терміну навчання. Крім того, відповідачка повідомила, що після укладення шлюбу 10.04.2020 вона змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 46-62).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №668 від 01.08.2022 та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Сіденку С.І.

Ухвалою суду від 02.08.2022 справу прийнято до провадження суддею Сіденком С.І. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, подав суду клопотання, в якому просила справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка подала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 02.08.2014 між Одеським національним медичним університетом та ОСОБА_1 укладено про підготовку фахівців з вищою освітою, предметом якого є забезпечення якісною теоретичною і практичною підготовкою за рахунок державного бюджету України.

Представником позивача в тексті позову дана угода зазначена як «договір №1996», а до позову надано копію угоди від 02.08.2014, укладеної з ОСОБА_1 , номер якої визначити неможливо (а.с. 10-11).

Відповідачкою до відзиву надано копію вказаної угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №1596 від 02.08.2022, укладеної між Одеським національним медичним університетом та ОСОБА_1 (а.с. 59).

Надані сторонами угоди за змістом та підписами сторін аналогічні. Факт укладання даної угоди між Одеським національним медичним університетом та ОСОБА_1 02.08.2022 сторонами визнано та відповідачкою не оспорюється.

Розділом 2 угоди погоджені обов`язки сторін. Університет зобов`язується здійснювати навчання студента у відповідності з діючими нормативними актами, навчальними планами і програмами, які відповідають рівням державних стандартів освіти, обраній спеціальності та освітньо-кваліфікаційній характеристиці фахівця. Надавати студенту всю необхідну інформацію стосовно організації навчального процесу (п. 2.1.1 угоди). Після виконання всієї навчальної програми за обраною спеціальністю, успішного складання ліцензійного іспиту МОЗ України «Крок-1» та підсумкової державної атестації («Крок-2» та практично-орієнтовних державних іспитів) видати студенту диплом про закінчення Університету встановленого законодавством України зразка (п. 2.1.2 угоди).

У свою чергу студент зобов`язується відвідувати обов`язкові навчальні заняття і виконувати у встановлені терміни усі види завдань, що передбачені навчальними планами і програмами. Виконувати графік навчального процесу та вимоги навчального плану, оволодівати теоретичними знаннями і практичними навичками за обраною спеціальністю. Своєчасно складати підсумкові модульні контролі, заліки, іспити з дисциплін, ліцензійні іспити МОЗ України «Крок-1» та «Крок-2!, практично-орієнтовані державні іспити (п. 2.2.2 угоди). Дотримуватися вимог діючого законодавства України, Статуту Університету, Правил внутрішнього розпорядку Університету та правил поселення і проживання в гуртожитку, наказів та розпоряджень ректора Університету, декана факультету (п. 2.2.3 угоди). Після отримання диплома прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України і відпрацювати там не менше трьох років. В разі відмови випускник повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання (п. 2.2.5 угоди).

Як вбачається з розрахункових відомостей ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 по 31.12.2020 була сплачена стипендія у загальному розмірі 57 284,57 грн, загальні витрати на навчання без урахування стипендіального фонду склали 117 452,00 грн (а.с. 12-13, 14).

У 2020 році ОСОБА_1 закінчила Одеський національний медичний університет, здобула кваліфікацію освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст за спеціальністю лікувальна справа, професійна кваліфікація лікар, що підтверджується копією диплому НОМЕР_1 від 30.06.2020 (а.с. 15).

Зі змісту угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №1596 від 02.08.2014 вбачається, що її укладено на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» №992 від 22.08.1996 (далі по тексту - Порядок №992), на яку також посилається у позові представник позивача.

Пунктом 8 Порядку №992, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

Відповідно до п. 14 Порядку №992, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

На прохання молодого фахівця, який отримав довідку про надання можливості самостійного працевлаштування або за направленням служби зайнятості протягом трьох років після закінчення ним вищого навчального закладу керівник підприємства, установи, організації може оформити йому направлення на роботу - пункт 23 Порядку №992.

Зазначена вище постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» №992 від 22.08.1996 втратила чинність, оскільки скасована постановою Кабінету Міністрів України «Про визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України» №376 від 31.07.2017.

Пунктом 6 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 №367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 за №246/2686 (надалі Порядок №367), передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.

Відповідно до п. 2.2.5 угоди №1596 від 02.08.2014 відповідачка взяла на себе зобов`язання після отримання диплома прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України і відпрацювати там не менше трьох років. В разі відмови вона повинна відшкодувати до державного бюджету вартість навчання.

ОСОБА_1 22.05.2020 подано заяву, відповідно до якої вона висловила бажання працевлаштовуватися самостійно. Дана заява затверджена резолюцію в.о. проректора з науково-педагогічної роботи І.П. Шмакова (а.с. 16).

У відзиві на позов відповідачка зазначає, що трудовий договір із закладом охорони здоров`я, в якому вона планувала проходження інтернатури, укладений не був у зв`язку з вагітністю та народженням дитини, на підтвердження чого нею надано виписку про новонародженого КНП «Пологовий будинок №2» ОМР про народження у ОСОБА_4 13.12.2021 дитини та свідоцтво серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої вказана ОСОБА_4 (а.с. 60, 61).

Порушення відповідачкою умов угоди, за змістом позову, полягають у тому, що вона після отримання диплома до роботи не приступила, за місцем направлення не прибула.

При цьому, умови угоди №1596 від 02.08.2014 не встановлюють строків прибуття на місце працевлаштування окрім вимоги, що таке повинно мати місце після закінчення Університету.

Відповідно до п. 18 Порядку №992, керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові. Замовник не пізніше ніж за два місяці до закінчення навчання на підставі одержаної картки працевлаштування підтверджує вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників.

Вручення випускникові диплома про закінчення вищого навчального закладу, направлення на роботу та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого навчального закладу замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого навчального закладу. Оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником (п. 19 Порядку № 992).

Пунктом 20 Порядку №992 передбачено, що молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу.

Аналогічні положення містяться у Порядку №367. Так, відповідно до п. 8.3 вказаного порядку, керівництво вищих закладів освіти за рік до закінчення навчання пропонує випускникові посади відповідно до укладеної угоди з урахуванням конкретних місць працевлаштування надісланих державними замовниками. При цьому оформляється картка працевлаштування випускника у двох примірниках. Перший примірник зберігається у вищому закладі освіти, другий - надсилається державному замовникові.

Оформлення випускникам направлень на роботу проводиться державними замовниками на підставі витягів із протоколів персонального працевлаштування випускників, що надсилає до них заклад освіти, не пізніш як за 1 місяць до випуску (п. 11 Порядку № 367).

Пунктом 20 Порядку №367 передбачено, що вручення випускникові диплома про закінчення вищого закладу освіти, направлення на роботу та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого закладу освіти замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого закладу освіти. Направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між випускником і замовником. На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування.

Згідно із п. 21 Порядку №367 випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п. 24 Порядку №367, на прохання випускника, який отримав довідку про надання можливості самостійного працевлаштування протягом навчання в інтернатурі та трьох років після її закінчення керівник закладу охорони здоров`я може оформити йому направлення на роботу.

Пунктом 25 Порядку № 367 передбачено, що питання зміни місця працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти вирішуються між державними замовниками. Контрольні функції покладаються на Міністерство охорони здоров`я України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову окрім угоди, розрахункової відомості, диплому та заяви відповідачки, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. З поданої заяви представник позивач просив провести розгляд справи за його відсутності та в разі неявки відповідачки провести заочний розгляд справи, отже скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі.

Таким чином, позивачем суду не надано картки працевлаштування. направлення на роботу за формами, передбаченими Порядками №992, №367, а також доказів вручення направлення у передбачений Порядками №992, №367 строк, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити період, коли відповідачка повинна була працевлаштуватися.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачкою не порушено умов угоди №1596 від 02.08.2014, за таких обставин позовні вимоги Одеського національного медичного університету задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 142, 206, 247, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Одеського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: Одеський національний медичний університет, , юридична адреса: пров. Валіховський, буд. 2,0 м. Одеса, Одеська область.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Сіденко С.І.