РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/847/21

Провадження № 22-ц/4815/343/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Вейтас І.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року представник ОСОБА_2 покликаючись на існування у відповідача перед позивачем заборгованості за договором позики від 06 лютого 2019 року, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в розмірі 5600 доларів США, 3 % річних в розмірі 332 долари США 78 центів, сплачений судовий збір та понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2021 року задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основну заборгованість в розмірі 5 600 доларів США 00 центів та 3% річних в розмірі 332 долари США 78 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 655 гривень 10 коп.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що розписка не містить умов отримання відповідачем в борг коштів від позивача та правова природа наданої розписки, якою обґрунтовуються підстави стягнення коштів, належним чином не розкрита.

Стверджує, що в розписці не деталізовано, що саме позичається, тому відсутній сам предмет договору, що свідчить про не укладення договору між сторонами.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

З правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним та/або безоплатним правочином; укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредиторові за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_2 надано розписку ОСОБА_1 , яка складена у письмовій формі власноручно, що не заперечується сторонами. У вказаному документі зафіксована дата його складення, сума позики та строк її повернення.

30 червня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 у якій, зокрема, вказано, що позов він не визнає, оскільки гроші повернув (а.с. 34)

При цьому відповідач 26 квітня 2022 року отримав копію позовної заяви з додатками, серед яких, вказана копія розписки.

Отже, слід дійти висновку, що малоінформативність розписки, на якій наголошує представник відповідача, не спростовує того, що відповідач отримував грошові кошти. А станом на 30 червня 2021 року, коли вказав на повернення коштів позивачу, він розумів щодо якої суми виник спір.

До того ж будь-яких доказів на спростування позовних вимог відповідач не надав, а оригінал розписки знаходиться в позивача.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: І.В. Вейтас

С.О. Гордійчук