Житомирський апеляційний суд
Справа №274/438/21 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 10 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/438/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивовано тим, що він постійно, з народження проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним у вказаному будинку проживала його матір ОСОБА_2 . У лютому 2010 року після чергової сварки відповідач з дочкою виїхала у невідомому напрямку. Увесь час позивач намагався її знайти, проте відповідач не виходила на зв`язок та не цікавилась будинком.

Зазначає, що будинок старий постійно потребує ремонту та підтримання його у належному технічному, придатному для життя стані. Протягом одинадцяти років ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні будинку та прибудинкової території, не сплачує комунальні послуги, не здійснює поточний капітальний ремонт. Позивач вважає, що таким чином відповідач самоусунулась від виконання обов`язків щодо утримання вказаного нерухомого майна. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та КП "Бердичівське МБТІ" на спірний житловий будинок право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровано, інвентаризація не проводилась. Вважає, що набув право власності на вказаний будинок, оскільки добросовісно володіє та користується ним більше 10 років.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач, як володілець майна впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, оскільки в матеріалах справи міститься відповідь Бердичівської державної нотаріальної контори, відповідно до якої, спадкова справ щодо майна ОСОБА_4 не відкривалась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до витягу з реєстру нерухомого майна, право власності на вказаний будинок не зареєстроване, згідно довідок, виданих КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» №661 від 09.12.2019, №39 від 24.01.2021 вбачається, що право власності на вказаний будинок не зареєстроване, технічна інвентаризація не проводилась, що свідчить про добросовісність та відкритість у користуванні майном позивача та на що суд першої інстанції не звернув уваги. ОСОБА_1 фактично починаючи з 1995 року по даний час відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт, а оскільки у ОСОБА_4 не було спадкоємців, тому він вважає себе єдиним законним власником спірного майна.

Відзиву на дану апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , являється матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно копії довідки №194 від 09.06.2020, виданої виконкомом Гришковецькї селищної ради, ОСОБА_2 , 1947 р.н. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, за вказаною адресою не проживає біля десяти років.

Відповідно до копії довідки №192 від 04.06.2020, виданої Гришковецькою селищною радою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився, постійно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Із технічного паспорта на житловий будинок у АДРЕСА_1 вбачається, що житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1972 році, гараж та навіс збудовано у 1980 році, убиральня збудована у 1990 році.

Відповідно до копії довідки №224 від 24.06.2021, виданої виконкомом Гришковецької селищної ради ОСОБА_4 , 1916 р.н. до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно запису погосподарської книги являлась головою двору по АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення №1443/01-16 від 04.08.2021 завідуючої Бердичівською державною нотаріальною конторою Денисенко Г.А. та відомостей зі Спадкового реєстру (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №65876222 від 04.08.2021) спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також згідно відомостей в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1995-2021 роки, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не відкривалась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Із довідок, виданих КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" №661 від 09.12.2019, №34 від 24.01.2021 вбачається, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно паперових носіїв станом на 31.12.2012 не зареєстровано, технічна інвентаризація не проводилась.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №190613067 сформованого 28.11.2019, №266344375 сформованого 19.07.2021, право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - не зареєстровано.

Згідно копії довідки №225 від 24.06.2021 виданої виконкомом Гришковецької селищної ради, інформація про забудовника будинку по АДРЕСА_1 відсутня.

Копії квитанцій за період із 2015 року до 2021 рік надсилалися на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до яких на ім`я останньої відкрито рахунки та нараховуються кошти за отримані комунальні послуги.

З копії державного акта на земельну ділянку від 05.10.2009, вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення Скаківської сільської ради 31 сесії 5 скликання від 09.10.2008 являється власницею земельної ділянки площею 0, 2500 га (кадастровий номер :02:001:0175) розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачем не було доведено усіх обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року в справі №201/12550/16-ц, від 27 червня 2019 року в справі №175/2338/16-ц.

Із огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що згідно запису погосподарської книги Гришковецької селищної ради головою двору по АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 не заводилася.

Відповідно до ст.529, 549 ЦК України ( в редакції на день смерті ОСОБА_4 ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Окрім того, за положення ч.1 ст.555 ЦК України спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка під будинком в АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2 , матері позивача, на підставі державного акта на право власності на землю від 05.10.2009.

Також особові рахунки на постачання комунальних послуг до будинку оформлені на ОСОБА_2 та вона має зареєстроване місце проживання у спірному будинку.

Таким чином, судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів правильно встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що власником житлового будинку, який є предметом спору, та на яке він просить визнати право власності за набувальною давністю була ОСОБА_4 , а тому не можна вважати володіння позивачем нерухомим майном, яке залишилась після смерті ОСОБА_4 , добросовісним. Смерть ОСОБА_4 та не оформлення спадкоємцями права на спадщину після смерті останньої не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, всупереч зазначеним вимогами закону, не було доведено сукупності вище вказаних обставин, які є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Крім того, сам по собі факт користування нерухомим майном не може бути підставою для виникнення у позивача права власності на нього за набувальною давністю у розумінні ст. 344 ЦК України.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю у порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про добросовісність, відкритість, безперервність володіння позивачем вищевказаним нерухомим майном та можливість визнання за ним права власності на житловий будинок за набувальною давністю в порядку, визначеному ст. 344 ЦК України, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Щодо доводів апелянта про визнання відповідачем Гришковецькою селищною радою позову колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 206 ЦПК України.

11 травня 2021 року року відповідач Гришковецька селищна рада подала до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, в якому також не заперечувала проти задоволення позову.

Встановивши, що визнання відповідачем Гришковецькою селищною радою позову порушує права ОСОБА_2 , яка зареєстрована у спірному будинку та є відповідачем у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв таке визнання позову відповідачем Гришковецькою селищною радою.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 березня 2022 року.

Головуючий

Судді