Справа № 161/9611/22 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/857/22 Категорія: 84 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача Мамченка І. О.,

представника відповідача Казмірука О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання протиправним та скасування протокольного рішення, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 і йому відповідачем надаються послуги щодо постачання електроенергії.

22 січня 2021 року працівниками відповідача була проведена технічна перевірка засобу комерційного обліку електроенергії у його житловому будинку, під час якої нібито було виявлено підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи з порушенням схеми обліку, в результаті якої було складено акт про порушення № 000269 від 22 січня 2021 року. До цього акту додано додаток № 1 схема електроживлення споживача. В подальшому йому представники відповідача представили два шматки кабелю довжиною 5-6 см, які начебто були вийняті з лічильника.

Позивач також зазначав, що відповідач на підставі складеного акту прийняв рішення про донарахування вартості електроенергії. Через свого представника він звернувся до Волинського НДЕКЦ МВС із заявою про проведення експертного електротехнічного дослідження на підставі вихідних даних, наданих йому представниками ПрАТ «Волиньобленерго». За результатами проведеного дослідження був складений відповідний висновок, який, на думку позивача, свідчить про те, що складений працівниками відповідача акт про порушення є неналежним доказом фіксації виявленого порушення, а тому цей акт не може бути підставою для донарахування вартості електроенергії.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати протокольне рішення ПрАТ «Волиньобленерго» від 18 березня 2021 року про порушення ОСОБА_1 ПРРЕЕ.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року провадження у цій справі закрито.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу позивача підтримав і просив скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави звернення до суду із позовом у справі № 161/6441/21 та у справі № 161/9611/22, їх обґрунтування у позовних заявах є тотожними. У цій справі ОСОБА_1 пред`явлено ті ж самі позовні вимоги до ПрАТ «Волиньобленерго» про визнання протиправним та скасування протокольного рішення відповідача з тих же правових підстав, що були предметом розгляду у іншій справі, у межах якого судом було ухвалено рішення, що набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Аналогічний за змістом висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом встановлено, що при зверненні у квітні 2021 року до суду із позовом ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати протокольне рішення ПрАТ «Волиньобленерго» від 18 березня 2021 року про порушення ОСОБА_1 ПРРЕЕ. Тобто предмет спору у цих справах є тим самим.

Тотожними є і підстави позову. Так в обох позивач ОСОБА_1 як на підставу позову посилається на те, що протокольне рішення ПрАТ «Волиньобленерго» прийнято на підставі акту про порушення, який на думку позивача, був складений працівниками відповідача неправомірно.

Щодо складу сторін у справі, то сторони у обох справах є тими самими.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовними вимогами до відповідача ПрАТ «Волиньобленерго», які вже були предметом судового розгляду та за наслідками яких ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що підстави звернення до суду з позовом у цій справі є іншими, ніж у справі № 161/6441/21, є необґрунтовані, оскільки висновок експертного дослідження від 28 червня 2022 року, який доданий ОСОБА_1 до позовної заяви є новим доказом, а не іншою підставою позову. Позивач фактично намагається ревізувати рішення суду у цивільній справі № 161/6441/21 з непередбачених процесуальним законом підстав, зокрема шляхом створення нових доказів.

Викладення ОСОБА_1 у новому позові вимог у дещо зміненій редакції не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду, яким була надана належна правова оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді