Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2022 Справа №607/11345/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Л.М. Сливки,

секретаря судового засідання С.В. Крушельницької,

за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_2 адвоката Бабій Галини Володимирівни, відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому у судовому засіданні у залі суду у місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пред`явили до суду позов до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просять усунути перешкоди, які чиняться ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користуванні квартирами АДРЕСА_1 , та перешкоджають виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року по справі №607/3534/17, зобов`язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 56,6 м.кв., і які належать їм на праві приватної власності згідно з рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири; звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири, АДРЕСА_3 : приміщень 5-комори, 7-туалету, 8-шлюза, 9-тамбура добудованих до квартири АДРЕСА_3 , згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 » та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що згідно договору купівлі-продажу від 31 березня 1998 року, укладеного Західно-Українською товарною біржою, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 придбано у власність квартиру АДРЕСА_5 . Згідно договору купівлі-продажу від 05.07.1999 року, посвідченого нотаріусом Мартюк Л. О., ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 придбано у власність квартиру АДРЕСА_6 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 від 31.03.1998 року. Таким чином ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 стали співвласниками двох суміжних квартир за АДРЕСА_8 , розміщених в одному будинку, розділених спільною цегляною стіною. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були видані реєстраційні посвідчення на володіння частками квартир АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 30 липня 1999 року підписали заяву про згоду на перепланування квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 , під офіс та магазин і нотаріально затвердили її. Згідно рішення Тернопільської міської ради №1108 від 08 грудня 1999 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надано дозвіл на переобладнання житлових приміщень №23,24, в будинку за адресою АДРЕСА_4 , під влаштування магазину та офісу. На виконання рішення №1108 від 08 грудня 1999 р. Тернопільської міської ради ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було отримано архітектурно-планувальне завдання 615/09 від 29.03.2000 р. на проектування об`єктів нового будівництва, розширення, реконструкції, капітального ремонту та комплексного благоустрою територій. В подальшому на замовлення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у 2000 р. проектно-будівельною фірмою ПМП «Явір» ліцензія TP №00343 було виготовлено робочий проект «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 ». 30 вересня 1998 року ОСОБА_3 отримав погодження від сім`ї ОСОБА_5 , яка не заперечувала у влаштуванні добудови громадянином ОСОБА_3 до квартири, що знаходилася по адресу АДРЕСА_9 згідно проекту архітектури. Згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 » було передбачено влаштування, до переобладнаних житлових приміщень, прибудов позначених в даному проекті, як приміщення 2 - кафетерій, приміщення 5, 7, 8, 9 - відповідно комора, туалет, шлюз і тамбур вхідний, які були влаштовані на замовлення ОСОБА_3 . За спільні кошти ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були виконані роботи по переобладнанню квартир АДРЕСА_8 в нежитлові приміщення відповідно до затвердженого проекту, який був виготовлений у 2000 році. У зв`язку із розбіжностями, що виникли між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з одного боку і ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з іншого, у 2002 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду, щоб вирішити спір про поділ приміщень, переобладнаних з квартир АДРЕСА_8 між співвласниками. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2005 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири від 31 березня 1998 року та проведено поділ нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_4 (колишні квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 ) відповідно до одного із запропонованих варіантів. Дане судове тішення було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2006 року. На основі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2005 року, яке набрало законної сили, припинилося спільне володіння квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 усіма співвласниками одна частина приміщень реконструйованих квартир АДРЕСА_8 знаходилася у володінні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а інша частина приміщень реконструйованих квартир АДРЕСА_8 , у володінні ОСОБА_3 і ОСОБА_6 . У виділених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приміщеннях проведена реконструкція ждповідно до діючих на той час вимог чинного законодавства. Реконструйовані приміщення були введені в експлуатацію і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані свідоцтва на права жвсності на промисловий магазин загальною площею 69,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_10 . ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в виділених їм приміщеннях роботи не проводили. Ухвалою Верховного Суду України від 5 березня 2008 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 лютого 2006 року у зв`язку із порушенням процедури прийняття рішення. Справу направлено до суду першої інстанції. В подальшому після цілого ряду прийнятих ухвал і рішень судами різних інстанцій у по прийнято рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-9147/11 від 26 березня 2012 року, згідно якого визнано незаконними та скасовано всі рішення Тернопільської міської ради, які стосувались переобладнання, прийняття в експлуатацію та визнання права власності на об`єкт нерухомості промисловий магазин загальною площею 69,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_10 . Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2012 року було скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 2-9147/11 від 29 березня 2012 року. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року було проведено новий поділ нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_4 (колишні квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 ) і виділено ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ті самі приміщення, які були їм виділені в 2005 році. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2012 року скасовано рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2012 року і залишено в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2012 року. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2013 року залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2013 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2013 року. У задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2013 року задоволено позов ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання при здійсненні будівництва. Саме ОСОБА_3 замовив роботи по влаштуванню добудови вхідного тамбуру з кафетерієм і підвальним приміщенням, загальною площею 73 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , згідно проекту від 2000 року, і саме він прийняв виконані роботи від виконавця. Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 немає в списку людей, наданого ОСОБА_3 , які брали участь в будівництві вхідного тамбуру з кафетерієм і підвальним приміщенням загальною площею 73 кв. м., за адресою АДРЕСА_11 згідно проекту від 2000 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року в цивільній у справі №607/15000/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 про зобов`язання припинити торговельну діяльність, яка здійснюється ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 . Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні квартирами шляхом припинення торговельної діяльності та усунено перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинити торговельну діяльність, яка проводиться ними у квартирах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 . 04 листопада 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області прийнято рішення по цивільній справі №607/3534/17 за позовною заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування приміщеннями квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 . Усунуто перешкоди ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у користуванні квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 , зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_4 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 та ОСОБА_3 1280 гривень судового збору. Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування приміщеннями - визнано нечинним. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування приміщеннями квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 - закрито. Постанова від 16.03.2020 року апеляційної інстанції оскаржена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді касаційної інстанції. Відкрито касаційне провадження згідно ухвали Верховного Суду від 04.06 2020 року. На даний час будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, вартістю 31447 грн. із загальної вартості 62894 грн., які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення у АДРЕСА_4 , загальною площею 56,6 м.кв., на які визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 р. та прибудовані на замовлення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_3 , приміщення, перешкоджають виконанню рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, ухваленого 04 листопада 2019 року по справі №607/3534/17 і створюють позивачам перешкоди в користуванні приміщеннями квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 . 25 травня 2020 року ОСОБА_2 отримано постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №62108143), стягувачем по даному ВП є ОСОБА_4 та постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №62108925), стягувачем є ОСОБА_3 . Згідно постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 року ОСОБА_2 зобов`язано виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27.03.2020 р. Виконання виконавчого листа №607/3534/17), а саме: усунути перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у користуванні квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 , зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей, надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_4 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. 03 червня 2020 року ОСОБА_1 висунуто вимогу №51461 виконавця з примусового виконання виконавчого провадження (ВП №62108809 від 19.05.20 р.), стягувачем по даному ВП є ОСОБА_3 . 03 червня 2020 р. державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Приймак А. Ю. складено акт АСВП№62107812 державного виконавця, яким встановлено, що доступ до квартири АДРЕСА_3 неможливий, а також відсутня технічна документація у справі та акт АСВП№62108143 державного виконавця, яким зафіксовано факт передачі ключів від приміщень тамбура з кафетерієм та підвальним приміщенням, а отже надано доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_4 . 16 червня 2020 року ОСОБА_1 висунуто вимогу №53768 виконавця з примусового виконання виконавчого провадження (ВП №62107812 від 19.05.20 р.), стягувачем по даному ВП є ОСОБА_6 . Згідно даних вимог ОСОБА_1 зобов`язано виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2020 року (Виконання виконавчого листа №607/3534/17), а саме: усунути перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у користуванні квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 , зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та,її паролю, внутрішніх замків міжкітмнатних дверей, надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_4 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. 17 червня 2020 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Любим А. В. складено акт державного виконавця, яким встановлено, що виконати рішення суду неможливо, оскільки стягувачем не надано технічних паспортів, для відновлення попереднього стану квартир та не прибрано будівельні матеріали. Відтак, позивачі вважають, що на даний час їх права порушені, вони не в змозі самостійно виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2020 року, оскільки не мають права

розпоряджатися будівельними матеріалами - належними відповідачам. Разом із цим, саме за ініціативою відповідачів вони змушені виконувати рішення суду Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2020 року. Без відновлення попереднього стану прибудинкової території, який існував на час придбання квартир, неможливо відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. За вказаних обставин просили позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Від відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечують проти позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів вказують на те, що на підставі рішень, постанов, ухвал судів різних інстанцій, які набрали законної сили, встановлено, що на сьогоднішній день існують 2 різні об`єкти, які куплені в різний час, ринкова вартість яких різна і які перебувають в житловому фонді. Перший об`єкт - це квартира АДРЕСА_6 . Другий об`єкт квартира АДРЕСА_5 . 30 липня 1999 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 підписали спільну заяву про згоду на перепланування квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_7 . Згідно досягнутих ними домовленостей, які існували на час підписання та погодження вказаних заяв, квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_7 , мали об`єднатись і створити один великий об`єкт магазин з офісом, у якому всі співвласники повинні були мати вільний доступ до нього та користуватися без обмежень цим приміщенням. Для цього всі співвласники під даний проект робили всі необхідні погодження з різними інстанціями та службами, за результатами яких отримали: рішення міської ради №1101 від 08.12.1999р.; архітектурно-планувальне завдання 615/09 від 29.03.2000р.. виготовили проектну документацію «Робочий проект «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 2000р.»; отримали ордер (дозвіл) №277 відділу шляхів і споруд зовнішнього від 14.09.2000року та інші погодження. Однак, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 створили перешкоди у реалізації спільного проекту, оскільки вирішили зробити це самостійно.В результаті у 2002 році звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Західної товарної біржі, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі дійсним та про виділ в натурі їх частки із спільного нежитлового приміщення. Відтак, своїми діями позивачі зруйнували домовленості по створенню «магазину з офісом» згідно проекту «Робочий проект «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 2000 року», то і відповідно сама заява втратила чинність, оскільки магазин з офісом, для яких вона погоджувалася не були утворені. Починаючи з липня 2002 року і по даний час, тобто, понад 18 років, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 намагаються позбавити нас ОСОБА_6 , ОСОБА_3 права володіння, користування та розпорядженням своїм майном квартирою АДРЕСА_2 , площею 61,6 кв.м. та в частині квартири АДРЕСА_3 , площею 8,3 кв.м. при цьому залишаючись співвласниками в іншій частині квартири АДРЕСА_12 . Відповідачі вказують, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 намагаються ввести суд в оману, оскільки виділені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 площа 69,9 кв. м, яка складається з квартири АДРЕСА_2 (площа 61,6 кв. і частини квартири АДРЕСА_3 , площа 8,3 кв. м.), при цьому були грубо порушені конституційні права ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , зокрема їх позбавили права спільної часткової власності у цих приміщеннях. Так, їм ОСОБА_6 , ОСОБА_3 було виділено тільки частину квартири АДРЕСА_3 , при цьому право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_7 залишилося у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . Незаконно, самочинно утворені об`єкти ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_7 , загальною площею 69,9 кв.м., та загальною площею 55,2 кв.м. не мають ні назв, ні адресних номерів, ні інвентарної справи, на ці об`єкти ніхто немає права власності, тобто юридично вони не існують і це було встановлено неодноразово під час судових розглядів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.04.2020 року по справі 607/15000/17 відмовлено в позові ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання припинити торговельну діяльність, яка здійснюється ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 та квартирі АДРЕСА_7 . Проте, постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/15000/17 від 26 квітня 2020 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 задоволено та вирішено усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 шляхом зобов`язання ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 припинити торгівельну діяльність, яка проводиться ними у кв. АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 . Також, 04 листопада 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області по справі №607/3534/17 прийнято рішення, а саме: усунути перешкоди ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у користуванні квартирами по АДРЕСА_4 , зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надати від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх міжкімнатних дверей; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_4 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував до придбання, відповідно до технічних паспортів. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_10 про встановлення порядку користування приміщеннями - відмовити. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року по справі №607/3534/17 залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019 року в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виконали рішення суду, а саме: не надали ОСОБА_6 , і ОСОБА_3 ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 та захисних ролетів, сигналізації та паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей; не відновили попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. На сьогоднішній день, ОСОБА_6 , і ОСОБА_3 не можу потрапити в квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 , оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не виконують рішення суду і продовжують чинити їм перешкоди в користуванні своїм майном. Крім цього, більше 10 років позивачі здійснювали торгівельну діяльність, проводили самочинно та незаконно будівельно-ремонтні роботи по переплануванню квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_7 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2013 року у справі №1915/5467/2012 задоволено позов ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради та визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструкторських елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвальним приміщенням, загальною площею 73 кв.м., розташованого у АДРЕСА_4 , вартістю 31447 гривень із загальної вартості 62894 гривень.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року по справі №1915/5467/2012 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2013 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструкторських елементів вартістю 31447 гривень із загальної вартості 62894 гривень, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення у АДРЕСА_4 , загальною площею 56,6 кв. м., а саме: підвал площею 26,2 кв. м. ( підлога - цементна стяжка, стеля - плити пера стіни - стінові бетонні блоки ); перший поверх площею 30,4 кв. м. ( підлога - плити перекриття, стіни ( цегляні не оштукатурені), стеля (підшивка із дерев`яних дошок ), вікна ( дерев`яні, роздільні: засклені, ролети ), двері ( металопластикові, ролети ). Відповідачі зазначають, що не відповідає дійсності твердження позивачів про те, що на даний час будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, вартістю 31447 гривень із загальної вартості 62894 гривень, які були використані в процесі будівництва і прибудови нежитлового приміщенням у АДРЕСА_4 , загальною площею 56,6 кв.м., на які визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року та прибудовані замовлення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_3 , приміщення, перешкоджають виконанню рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019 року по справі №607/3534/17 і створюють позивачам перешкоди в користуванні приміщеннями кв. АДРЕСА_7 , оскільки всі співвласники квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 , у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вели погодження проекту «Робочий проект « Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 . 2000р.» з різними інстанціями, службами, і отримали дозвіл на проведення будівельних робіт. В даний проект увійшли прибудова нежитлового приміщенням загальною площею 56,6 кв. до квартири АДРЕСА_13 і прибудови нежитлових приміщень 5 - комори, 7 - туалету, 8 шлюза, 9 тамбура, до квартири АДРЕСА_7 . Крім цього, відповідачі не є ні власниками прибудови нежитлового приміщенням у АДРЕСА_4 загальною площею 56,6 кв. м., ні власниками всіх будівельних матеріалів, обладнання, конструкторських елементів, які були використані в процесі будівництва даної прибудови, а також не є власниками нежитлових приміщень 5 - комори, 7 - туалету, 8 шлюза, 9 тамбура, до квартири АДРЕСА_7 , а тому, позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 56,6 м.кв., і які належать їм на праві приватної власності згідно з рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири; звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири, АДРЕСА_3 : приміщень 5-комори, 7-туалету, 8-шлюза, 9-тамбура добудованих до квартири АДРЕСА_3 , згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 » та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири є безпідставними. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

29 грудня 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду відповідь на відзив, у якій наголошують на тому, що зазначене у відзиві твердження про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 перешкоджали створенню спільного проекту, не відповідає дійсності. Навпаки, саме діями ОСОБА_3 по створенню нової юридичної особи зруйнувалися домовленості сторін по створенню спільного об`єкта нерухомості. При цьому, відновити попередній стан квартири АДРЕСА_2 , який існував на день її придбання, відповідно до технічного паспорту можливо тільки після вивезення даних будівельних матеріалів. Відновити попередній стан квартири АДРЕСА_3 , котрий існував на день її придбання, відповідно до технічного паспорту можливо тільки після вивезення будівельних матеріалів, які були використані ОСОБА_3 в процесі влаштування прибудов до квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 , ОСОБА_1 «не чинять перешкод у користуванні квартирами, вигадуючи якісь необгрунтовані та неправдиві відмовки», як це вказано відповідачами у відзиві. Станом на даний час дійсно існують непереборні перешкоди у виконанні рішення суду. Для того, щоб здійснити таке відновлення, необхідно застосувати невідомі будівельні технології, які були використані при будівництві будинку. Неможливо використати гнилі перекриття, перестінки і тд, які існували у квартирах на момент їх придбання. Відновлення квартир до попереднього стану, який існував на момент їх придбання передбачає демонтаж прибудови, право власності на 1/2 частину будматеріалів, з яких вона збудована, належить відповідачам. Відтак, позивачі не вправі їх демонтувати. У випадку самостійного демонтажу позивачами таких будматеріалів, відповідачі будуть вправі подати позови про відшкодування завданих їм збитків. Передбачаючи можливість виникнення такої ситуації, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не можуть на даний час виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.11.2019 року. Також, позивачі вказують, що не вони були ініціаторами відновлення попереднього стану квартир АДРЕСА_8 , котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів. Враховуючи те, що на даний час набрало чинності рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019 у справі №607/3534/17, згідно Ухвали Верховного Суду від 30.09.2020 року нам відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2019, рішення суду потрібно виконувати. В той же час ми не можемо самостійно відновити входи у квартири АДРЕСА_8 у відповідності до технічних паспортів на ці квартири, оскільки 1/2 частина будматеріалів, якими замуровані дані входи, згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 р. належить ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Також потрібно відновити вікно в квартирі АДРЕСА_3 , яке замуроване будівельними матеріалами, і яке виходить в приміщення прибудови, яку в зв`язку з цим потрібно демонтувати. Крім цього інші будівельні матеріали, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_6 того ж згідно рішення апеляційним судом Тернопільської області від 28 листопада 2013 року перешкоджають користуватися даними приміщеннями, як квартирами, так як на даний час доступ до ще замурованих вхідних дверей цих квартир можливий тільки через приміщення прибудов, влаштованих з даних будівельних матеріалів. Твердження відповідачів про те, що позивачі більше 10 років здійснюють торгівельну діяльність у квартирах АДРЕСА_8 , а також проводили самочинні роботи по переплануванню не є коректним. Так, дійсно, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проводили господарську діяльність у приміщеннях, які їм були виділені згідно рішення суду. Поряд з цим, інша частина приміщень була виділена для ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Проте, вони не користувалися приміщенням виключно зі своєї волі. Позивачі використовували виключно виділені їм відповідними рішеннями судів приміщеннями, а не проводили самочинні перепланування. Відтак, прав відповідачів такими переплануванями не було порушено. Позивачі не перешкоджали відповідачам у завершенні перепланування та ремонтних робіт для того, щоб в подальшому користуватися частиною приміщень. Проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з власної волі не використовували приміщення самостійно несучи господарський ризик у вигляді неотримання прибутку від нерухомого майна. У відзиві відповідачі стверджували про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виконали рішення суду, а саме не надали ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ключів від вхідних дверей квартир АДРЕСА_1 , та захисних ролетів, сигналізацій і її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей, не відновили попередній стан квартир, котрий існував па день їх придбання відповідно до технічних паспортів. Однак, такі вимоги виконати неможливо, оскільки самих вхідних дверей, а відповідно і захисних ролетів та сигналізацій (у тому вигляді в якому вони існували на момент придбання квартир) немає в наявності. Ключі від внутрішніх замків міжкімнатних дверей надати неможливо, оскільки самих дверей немає в наявності. З цих підстав просили позов задовольнити.

01 лютого 2021 року відповідачі подали до суду заперечення на відповідь на відзиві. У якому вказують, що під час будівельно-ремонтних робіт по переплануванню квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 і утворенню об`єкта АДРЕСА_13 , позивачам не заважали їхні будівельні матеріали прибудови до кв. АДРЕСА_14 . ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , під час і утворенню об`єкта 23а по. АДРЕСА_4 . не зверталися до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 здійснити вивіз будівельних матеріалів, які були використані процесі будівництва прибудов. Будівельні роботи по будівництву добудови з вхідним тамбуром в кафетерій та підвальним приміщенням загальною площею 56,6 кв. м. по АДРЕСА_4 проводились в період з 08.09.2000р. по 01.10.2001р.. Ступінь готовності приміщення на момент зупинки будівництва становила 80-90%, згідно висновку експертизи «Звіт № 459 Будівельно-технічної експертизи від 29.06. 2005р. Крім цього, ОСОБА_1 незаконно, одноосібно, без погодження з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , відвів земельну ділянку і уклав договір оренди земельної ділянки, площею 0,0045 га під уже готову добудову вхідного тамбуру з кафетерієм і підвального приміщенням загальною площею 56,6 кв. м. розташованих по АДРЕСА_4 .; також провів ряд будівельних робіт ( замурував двері, вікна кв. АДРЕСА_14 ), з метою захоплення і привласнення цієї прибудови, квартири АДРЕСА_2 і частини квартири АДРЕСА_3 . Разом із цим, рішення суду по справі №607/3534/17 про відновлення попереднього стану квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів відноситься до площ, які знаходяться тільки у межах кв. АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_7 та не відносяться до прибудинкових територій квартир АДРЕСА_8 .

26 березня 2021 року відповідачі подали до суду заперечення на відповідь на відзив, які приєднані до матеріалів цивільної справи. Зміст поданих заперечень відповідає змісту відзиву та запереченням на відповідь на відзиві від 01 лютого 2021 року.

10 червня 2021 року судом закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бабій Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

31 березня 1998 року ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , діючі від свого імені та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , діючий за згодою батьків продали ОСОБА_3 2/5 частини, ОСОБА_2 - 3/20 частини, ОСОБА_1 - 2/5 частини, ОСОБА_6 - 1/20 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_7 , про що свідчить укладений між ними договір купівлі - продажу, який зареєстрований на Західно-українській товарній біржі за № 196 від 31.03.1998 року. (а.с.10)

Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 було зареєстровано за ОСОБА_1 2/5 частки, за ОСОБА_2 3/20 частки вказаної квартири, що підтверджується реєстраційними посвідченнями, виданими 17 квітня 1998 року. (а.с.13)

05 липня 1999 року сторонами у справі придбано у власність квартиру АДРЕСА_13 , що стверджується договором купівлі - продажу вказаної квартири від 05 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 купив 3/20 частини, ОСОБА_6 1/20 частину, ОСОБА_1 2/5 частини, ОСОБА_3 2/5 частини двокімнатної квартири.

Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 стали співвласниками приміщення по АДРЕСА_4 , яке складається з двох квартир АДРЕСА_14 .

Рішенням Виконавчого комітету ТМР від 08.12.1999р. №1108 затверджено Акт комісії по обстеженню житлових приміщень №23,24 в АДРЕСА_4 , дозволено ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за власні кошти виготовити проектну документацію, після погодження проектної документації з відповідними службами, провести переобладнання приміщень №23,24 в АДРЕСА_4 з добудовою вхідного тамбура під влаштування промислового магазину та офісу і вивести їх з житлового фонду міста. Після проведення робіт по переобладнанню здати приміщення в експлуатацію з оформленням відповідних документів.

Згідно листа Управління містобудування та архітектури ВК ТМР від 16.09.2005р. №11705/09 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.12.1999р. №1108 дозволу на будівництво кафетерію (приміщення 1-2) не надавалося.

На замовлення ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 проектно-будівельною фірмою ПМП «Явір» виготовлений робочий проект переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 . За робочим проектом сторони повинні були здійснити переобладнання житлових приміщень під промтоварний магазин з кафетерієм, добудову вхідного тамбуру в промтоварний магазин, влаштування другого евакуаційного виходу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2012 року у справі № 2-9147/11 суд визнав незаконними та скасував:

-рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 липня 2007 року № 1028 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 щодо виведення частини квартир з житлового фонду міста»;

-рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08 травня 2007 року № 575 "Д" про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

-рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за № 1424 від 03 жовтня 2007 року про присвоєння промисловому магазину заг.пл. 69,9 м2, який утворився внаслідок реконструкції частини квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 за адресою АДРЕСА_10 ;

-рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради за № 1565 від 17 жовтня 2007 року, згідно якого вирішено оформити право власності за СПД ОСОБА_1 на 8/11 частин та за СПД ОСОБА_2 на 3/11 частин приміщення промислового магазину, загальною площею 69,9 м2 за адресою АДРЕСА_10 ;

-свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, приміщення промислового магазину на АДРЕСА_10 (8/11 частин) від 20 листопада 2007 року, видане на ім`я ОСОБА_1 ;

-рішення ХІV сесії V скликання Тернопільської міської ради від 03 грудня 2007 року № 5/14/122 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 »; рішення ХІV сесії V скликання Тернопільської міської ради від 18 березня 2008 року № 5/16/147 «Про внесення змін в рішення міської ради» в частині внесення змін в рішення Тернопільської міської ради від 03 грудня 2007 року № 5/14/122;

-рішення XXX сесії V скликання Тернопільської міської ради № 5/30/71 від 27 листопада 2009 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,0045 га для обслуговування добудови до промислового магазину за адресою: АДРЕСА_15 ОСОБА_1 ; договір оренди земельної ділянки пл. 0,0045 га в АДРЕСА_4 від 30 квітня 2010 року, укладений між Тернопільською міською радою та СПД ОСОБА_1 ;

-договір оренди земельної ділянки пл. 0,0045 га в АДРЕСА_4 від 30 квітня 2010 року, укладений між Тернопільською міською радою та СПД ОСОБА_1 .

Дане рішення залишено в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2012 року. Зокрема, в даній ухвалі зазначено, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано вважав, що співвласниками квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 є не тільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а також те, що реальний поділ квартир між співвласниками фактично втратив чинність, виконавчий комітет Тернопільської міської ради не мав повноважень за відсутності заяв усіх співвласників та за відсутності повного переліку документів приймати рішення щодо виведення частин вказаних квартир з житлового фонду міста.

Таким чином, визнано незаконними та скасовано всі рішення Тернопільської міської ради, які стосуються переобладнання, прийняття в експлуатацію та визнання права власності на об`єкт нерухомості - промисловий магазин на АДРЕСА_10 , присвоєння вказаному об`єкту нового адресного номера; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 листопада 2007 року, видане на ім`я ОСОБА_1 на 8/11 частин нежитлового приміщення - промислового магазину по АДРЕСА_10 та рішення щодо надання в оренду земельної ділянки під вказаний об`єкт нерухомості.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року, було скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Ухвалено в цій частині нове, яким позов ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, Тернопільська міська рада про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних при здійсненні будівництва задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, вартістю 31447 грн. із загальної вартості 62894 грн., які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлового приміщення у АДРЕСА_4 , загальною площею 56,6 м2, а саме: підвалу, площею 26,2 м2: підлога - цементна стяжка; стеля - плити перекриття; стіни - стінові бетонні блоки. І поверх площею 30,4 м2: підлога - плити перекриття; стіни - цегляні, не оштукатурені; стеля - підшивка із дерев`яних дощок; вікна - дерев`яні, роздільні, не засклені, ролети; двері - металопластикові, ролети. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишено без змін.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року ухваленого у цивільній справі №607/3534/17 задоволено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та ухвалено: усунути перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у користуванні квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 , зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_4 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів; стягнути в рівних частина з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. судового збору; у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування приміщеннями відмовлено.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у цивільній справі №607/3534/17 задоволено заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відмову від зустрічного позову; прийнято відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від зустрічного позову; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування приміщеннями про встановлення порядку користування приміщеннями визнано нечинним; апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині зустрічного позову закрито.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у цивільній справі №607/3534/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном залишено без змін; поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у вказаній частині.

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №607/3534/17 скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 , шляхом зобов`язання надати ключі від вхідних дверей квартир, захисних ролетів, внутрішніх замків міжкімнатних дверей, сигналізації та її паролю й надання доступу до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_4 та про відновлення попереднього стану квартир, який існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

У Постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №607/3534/17 судом констатовано, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підтвердили факт того, що ОСОБА_6 , ОСОБА_3 не мають вільного доступу до спірних приміщень, оскільки вважають, що ними зроблений ремонт, встановлено сигналізацію, а ОСОБА_6 , ОСОБА_3 можуть їм занедбати приміщення.

Скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у справі №607/3534/17 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2020 року та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд прийшов до висновку, що переобладнання спірних квартир у нежитлові приміщення та прибудову до них здійснено за згодою всіх чотирьох співвласників, а тому позов двох співвласників про зобов`язання інших двох співвласників відновити їх попередній стан, є неефективним способом захисту.

З урахуванням встановлених судами обставин: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є співвласниками квартир АДРЕСА_1 , між співвласниками виник спір щодо об`єктів на які поширюється правовий режим спільної часткової власності; для захисту прав/інтересів позивачів ефективним є пред`явлення, зокрема, вимоги про поділ спільного майна або визначення часток кожного з них у праві власності.

Предметом спору у даній цивільній справі є усунення перешкод, які чиняться ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користуванні квартирами АДРЕСА_1 , та перешкоджають виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року по справі №607/3534/17, зобов`язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 56,6 м.кв., та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири; звільнити прибудинкову територію від будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва прибудови нежитлових приміщень до квартири, АДРЕСА_3 : приміщень 5-комори, 7-туалету, 8-шлюза, 9-тамбура добудованих до квартири АДРЕСА_3 , згідно виготовленого у 2000 році робочого проекту «Переобладнання приміщень під промисловий магазин з добудовою вхідного тамбура по АДРЕСА_4 » та відновити попередній стан прибудинкової території даної квартири, який існував на момент придбання даної квартири.

Положеннями статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з вимогами статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Правом власності, згідно із частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові, відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 ст. 356 ЦК України).

Право спільної часткової власності, відповідно до вимог частини 1 ст. 358 ЦК України, здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до положень частин 1, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з положенням статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року забезпечено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 742/1034/19 (провадження № 61-1001св21) вказано, «що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року в справі № 759/7564/17 (провадження № 61-16776св19) зазначено, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом».

З урахуванням встановлених судами обставин, оскільки Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2019 року у цивільній справі №607/3534/17, враховуючи те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є співвласниками квартир АДРЕСА_1 , між співвласниками виник спір щодо об`єктів на які поширюється правовий режим спільної часткової власності, та з огляду на те, що частка кожного співвласника у спільній власності не визначена, суд приходить до переконання, про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 200, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 04 жовтня 2022 року.

Реквізити сторін:

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_16 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_17 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_18 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_19 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка