Дата документу 11.10.2022Справа № 554/2889/22
Провадження № 2/554/2280/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави, в складі суду :

судді Блажко І.О.

при секретарі Леуській Л.Я.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДКС України про відшкодування моральної шкоди. В якій прохав: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 в розмірі 15 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 10.09.2021 ОСОБА_3 , звернувся до ДБР із заявою про вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення працівниками правоохоронних органів Полтавської області та адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та з інших питань. Листом в.о. начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності ТУ ДБР Андрієм Лесиком, вказана заява була перенаправлена до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві для прийняття рішення у відповідності до вимог КПК України. Протягом тривалого часу, уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, відомості за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР не вносилися, що стало підставою для звернення зі скаргою до слідчого судді Октябрського районного суду на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. За результатами розгляду скарги від 21.01.2022 (справа №554/477/2022, провадження №1-кс/554/1287/2022) постановлена ухвала, якою скарга ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, які полягали у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 10.09.2021 задоволено. Зобов`язано службових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України та невідкладно, але не пізніше 24 годин, внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, викладені у заявах ОСОБА_3 від 10.09.2021, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Станом на день подання цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, службові особи ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2022 не виконали, в порушення вимог ст.214 КПК України не внесли відомості до ЄРЛР, що стало підставою звернення ОСОБА_3 до Октябрського районного суду м. Полтави з вказаною заявою. Внаслідок вказаних неправомірних дій посадовими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, що полягають у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення за заявами ОСОБА_3 від 10.09.2021, йому було завдано значної моральної шкоди, під моральною шкодою він розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Дані обставини унеможливлюють встановлення непричетності ОСОБА_3 до інкримінованих злочинів, викликають дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, він змушений у судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає багато часу, завдає шкоду здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких йому необхідне додатковий час та зусилля, ОСОБА_3 постійно перебуває в напруженому психологічному стані, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння і саме головне, що внаслідок незаконного тримання стався розпад у його сім`ї, тому він і звертається до суду з даним позовом (а.с.1-3).

05 травня 2022 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (Материнко М.О.) задоволено заяву головуючого судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. про самовідвід у цивільній справі №554/2889/2022. Справу передано до канцелярії суду для визначення головуючого судді у справі, у порядку, встановленому ч.3 ст.14 ЦПК України (а.с.12, 13).

12 травня 2022 року в провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Блажко І.О. згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями після задоволення самовідводу судді Материнко М.О. передано цивільну справу №554/2889/2022 (а.с.14, 15).

16 травня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі №№554/2889/2022, 2/554/2280/2022. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено. Витребувано від ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві засвідчену копію заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 10.09.2021. Клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_3 від сплати судового збору. Клопотання ОСОБА_3 про виклик свідка задоволено. Викликано в судове засідання при розгляді справи по суті позивача ОСОБА_3 в якості свідка. Допит свідка ОСОБА_3 проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «ПУВП №23». Клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання за участю ОСОБА_3 провести дистанційно в режимі відеоконференції з ПУВП УДПтСУ в Полтавській області №23. Призначено справу у підготовчому засіданні на 10.00 годин на 21 червня 2022 року (а.с.16-18).

06 червня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. В якому зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовані лише тим, що вiдомостi за його заявою вiд 10.9.2021 на виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави вiд 21.01.2022 у справi №554/477/22 (провадження №1-кс/554/1287/2022) нiбито не було внесено до ЄРДР. Втiм, на виконання вказаної ухвали та за заявою ОСОБА_3 вiд 10.09.2021, вiдповiднi вiдомостi внесені за №0000150 за ч.1 ст. 366 КК України та розпочато досудове розслiдування за фактом службового підроблення працівниками Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області та Кобеляцької районної прокуратури у 2014 році під час досудового розслідування у кримінальній справі №0458007. Слiд зазначити, що часові рамки для внесення відомостей до ЄРДР, в тому числі зобов`язання виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України та через 24.00 години з моменту внесення відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР (як вказує ОСОБА_3 ) ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2022 у справі №554/477/22 (провадження №1-кс/554/1287/2022), не містить, що в свою чергу, в черговий раз свідчить про помилкове сприйняття ОСОБА_3 фактичних обставин справи. Необхiдно звернути увагу, що надання оцiнки дiям та рiшенням слiдчого, перебуває в площинi кримiнального процесуального законодавства та здiйснюсrься слiдчими суддями на стадiї досудового розслiдування кримiнального провадження. Також слід додати, що за правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Сам факт звернення до слідчого судді та прийняття ним відповідної ухвали не свiдчить про протиправнiсть дiй органу досудового розслiдування та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслiдкiв цивiльно-правового характеру, враховуючи, що права та iнтереси позивача були поновленi ухвалами слiдчих суддiв. Судовий контроль на стадiї досудового розслiдування, внаслiдок якого постановленi вказанi ухвали слiдчим судцею, не є достатнъою пiдставою для висновку про протиправнiстъ дiй вiдповiдача i притягнення його до цивiлъно-правової вiдповiдальностi. В той же час, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу в пiдтвердження своеї позицiї та тверджень, а висновки зробленi з власних суб`сктивних мiркувань, що в черговий раз вказує на не доведенiсть та необrрунтованiсть його доводiв та позовної заяви в цiлому.Крім того, позивач стверджує, що йому заподіяна моральна шкода, нібито, з вини ТУ ДБР у м. Полтаві. Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові щодо, нібито, спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, якого саме та в саме такому розмірі. Крім того, абз.2 п.5 Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, що склалися між ОСОБА_3 та ТУ ДБР у м. Полтаві врегульовані кримінальним процесуальним законодавством. Оцінивши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із цих обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, на переконання ТУ ДБР у м. Полтаві, позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. В зв`язку з чим, прохають за результатом розгляду, позовну заяву ОСОБА_3 до ТУ ДБР у м. Полтаві, ДКС України про відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення (а.с.27-33).

14 червня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ДКСУ у Полтавській області. В яких зазначили, що ДКСУ позовних вимог ОСОБА_3 не визнає, виходячи з наступного. Відповідно до роз`яснень, викладений в п.п.2,5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вини заподіювача. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст.ст.1167, 1174 ЦК України необхідної є наявність складу правопорушення, а саме : 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, посилається на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, однак такі висновки підлягають доведенню позивачем на загально викладених підставах згідно зі ст.81 ЦПК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 Постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак слід враховувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Аналогічний висновок містить рішення ВСУ від 18.11.2009 у справі №6-12041св09, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 по справі №6-32078св14. У зв`язку з чим, прохають : відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДКС України в повному обсязі. Справу розглядати без участі представника ДКС України на наявними матеріалами справи (а.с.42).

21 червня 2022 року ухвалою суду клопотання позивача, засудженого ОСОБА_3 задоволено. Доручено Полтавському Регіональному центру з надання безоплатної правової допомоги призначити адвоката позивачу ОСОБА_3 при розгляді цивільної справи №554/2889/2022. Витребувано від Октябрського районного суду м. Полтави матеріали справи №554/477/2022. Судове засідання за участю ОСОБА_3 провести дистанційно в режимі відеоконференції з ПУВП УДПтСУ в Полтавській області №23. Призначено справу у підготовчому засіданні на 10.00 годин на 19 липня 2022 року (а.с.63, 64).

12 липня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив ГУ ДКСУ в Полтавській області від ОСОБА_3 , в якій прохав : поновити строк для подання відповіді на відзив. Долучити до матеріалів відповідь на відзив. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.92-95).

12 липня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від ОСОБА_3 в якій прохав : поновити строк для подання відповіді на відзив. Долучити до матеріалів відповідь на відзив. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.98-101).

19 липня 2022 року до суду надійшли заперечення відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві на відповідь на відзив, в якому прохали : в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі (а.с.105-109).

19 липня 2022 року ухвалою суду клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Клопотання ОСОБА_3 про виклик свідка задоволено. Повідомлено свідка ОСОБА_3 про допит свідка у судовому засіданні при розгляді справи по суті. Допит свідка ОСОБА_3 , проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «ПУВП №23». Клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання за участю ОСОБА_3 провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «ПУВП №23». Закрито підготовче засідання у справі №554/2889/2022. Призначено розгляд справи по суті на 10.00 годин на 01 вересня 2022 року (а.с.114).

01 вересня 2022 року ухвалою суду судове засідання за участю ОСОБА_3 провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9». Призначено справу у судовому засіданні по суті на 13.30 годин на 11 жовтня 2022 року (а.с.123).

28 вересня 2022 року ухвалою судді заяву адвоката Данько І.І., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи у цивільній справі №554/2889/2022 повернуто без розгляду (а.с.130).

Судове засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9» за участю позивача ОСОБА_3 не відбулося.

В судовому засіданні представник позивача за ордером Данько І.І. позов підтримала, прохала задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Стороженко А.І. відносно позову заперечував, зазначив, що підстав для задоволення позову і відшкодування шкоди немає, а позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

В судове засідання відповідач ДКС України свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими, шляхом отримання судової повістки. Надіслали суду відзив на позовну заяву, в яких прохали : розглянути позовну заяву в сукупності поданих доказів сторонами відповідно до чинного законодавства. Справу розглядати без участі представника ДКС України за наявними матеріалами справи (а.с.42).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судом встановлено, що 21.01.2022 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/477/2022 у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку відмовлено. Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташоване у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви від 10.09.2021 задоволено. Зобов`язано уповноважену посадову особу ТУ ДБР, розташоване у м. Полтаві внести відомості за заявою ОСОБА_3 від 10.09.2021 про злочин до ЄРДР (а.с.5, 6).

За правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17 (провадження № 61-42619св18), від 01 квітня 2020 року у справі №641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі №641/7984/17 (провадження № 61-36602св18).

Разом з цим, реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

На підставі викладеного, рішенням суду від 21.01.2022 не встановлено протиправної бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

Як встановлено, ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві на виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави, 21.01.2022 внесені відомості до ЄРДР за №0000150 за ч.1 ст. 366 КК України, що підтверджуються витягом із ЄРДР за №0000150 (а.с.34).

Таким чином, кримінальне провадження за №0000150 перебуває в провадженні ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами Полтавської обласної прокуратури.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

При розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №554/741/16-ц, від 25.04.2018 у №520/3307/16-ц.

Крім того, абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовідносини, що склалися між ОСОБА_3 та ТУ ДБР у м. Полтаві врегульовані кримінальним процесуальним законодавством.

У рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 зазначено, що кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Пунктом 4.2 зазначеного рішення передбачено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності та не може бути предметом оскарження в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, сам факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, у спірних правовідносинах посадові особи ТУ ДБР у м. Полтаві, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то положення статті 1174 ЦК України не підлягають застосуванню.

Аналогічну позицію викладено в постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №638/9055/15, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 10.10.2018 у справі №640/3837/17, від 04.07.2018 у справах №№ 641/2328/17, 638/14260/16, від 13.03.2019 у справі № 638/12193/16, від 11.09.2019 у справі №336/5519/18.

Як встановлено, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 10.09.2021 протягом тривалого часу. Зазначені обставини, на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема, порушення його прав.

При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участьті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу в підтвердження своєї позиції та тверджень, а висновки зроблені з власних суб`єктивних міркувань, що в черговий раз вказує на не доведеність та необґрунтованість його доводів та позовної заяви в цілому. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові щодо, нібито, спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, якого саме та в саме такому розмірі.

Згідно ст. 19 Конституції України, ст.307 КПК України слідчий суддя не уповноважений у порядку судового контролю визнавати рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора незаконними або протиправними. Такі ухвали підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством.

На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

Суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку в позовних вимогах ОСОБА_3 до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1, 3, 4 і 5 ст. З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.І ст.25 Бюджетного кодексу України ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.5 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1 п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п. 44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ДКС України, в зв`язку із відмовою у позовних вимогах до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_3 від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 81,130,131, 141, 229, 263, 354, 430 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

У позові ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Складання повного тексту рішення відкладено на 3 (три) дні 14 жовтня 2022 року.

Позивач громадянин України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23» Міністерства юстиції України, що знаходиться за адресою місто Полтава, вулиця Пушкіна,91, ідентифікаційний номер .

Відповідач Територіальне управління державного бюро розслідування, розташоване у м. Полтаві, місцезнаходження 36014, місто Полтава, вулиця Соборності,37, .

Відповідач Державна казначейська служба України, місцезнаходження 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна,6, .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня отримання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресоюhttp://court.gov.ua/sud1622/з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Повний текст рішення складено 14 жовтня 2022 року.

Суддя І.О.Блажко