ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5218/22 Справа № 204/2661/21 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - Дрозда Романа Юрійовича на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 травня 2022 року у цивільній спраі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом (т. 1 а.с. 2-11), в обґрунтування якого посилалась на те, що 18 серпня 2020 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір № 004/20 на виконання робіт.

Відповідно до вимог п. 1.1. договору, підрядник взяв на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені в замовленні та кошторисі, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу.

Крім того, сторони погодили, що роботи обговорюються кожного разу в кошторисі, а вартість робіт та матеріалів встановлюється сторонами за кожним завданням окремо в замовленні.

Так, відповідач замовив виготовлення деталей пам`ятника 60*40*5, тумби та квітника на загальну суму 4 500 грн, з яких, на виконання умов договору, сплатив 2 500 грн.

Зазначає, що на виконання вимог п. 6.1 договору, позивачем було повідомлено відповідача про готовність замовлення та необхідність оплати решти послуг у сумі 2 000 грн, проте відповідач свій обов`язок по оплаті вартості робіт не виконав.

Крім того, 18 серпня 2020 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 004/20 від 18 серпня 2020 року, відповідно до якої відповідач замовив роботи, які не включені в первинний кошторис замовлення, а саме: транспортні послуги з доставки замовлення один виїзд (1 600 грн), збільшення портрету на пам`ятнику (2 500 грн), загальною вартістю 4 100 грн.

22 жовтня 2020 року відповідачем за актом прийому-передачі було прийнято замовлення, зокрема: деталі пам`ятника 60*40*5, тумбу, квітник, деталі пам`ятника з граніту 60*40*5, тумбу та квітник, бетонний хрест та окремо ще квітник та тумбу, а також додаткове замовлення збільшення портрету на пам`ятнику та транспортні послуги з доставки.

Проте, обов`язок по оплаті додаткових художніх робіт у сумі 4 100 грн відповідач також не виконав. Таким чином за відповідачем рахується заборгованість за отримані послуги у розмірі 6 100 грн.

Крім того, 18 серпня 2020 року між сторонами була укладена угода-ознайомлення про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій.

Оскільки, після прийняття замовлення актом прийому-передачі робіт від 22 жовтня 2020 року відповідач замовлення не забрав, на претензію позивача від 25 листопада 2020 року не відреагував, тому з нього підлягає стягненню пеня за зберігання готового замовлення у розмірі 3 % від загальної вартості замовлення за добу, що, на день звернення з вказаним позовом до суду, становить 7 998 грн.

Просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 17 521,22 грн, яка складається з: суми основного боргу 6 100 грн, відсотків за зберігання 7 998 грн, пені 373,22 грн та штрафу 3 050 грн та судовий збір разом із витратами на правову допомогу у розмірі 11 595 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі (т. 1 а.с. 222-229).

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без урахування обставин справи (т. 1 а.с. 236-246).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

ОСОБА_2 скористався своїм правом та подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2020 року сторонами укладено договір на виконання робіт № 004/20 (а.с. 108-109, 148-149). За вказаним договором підрядник ФОП ОСОБА_1 (позивачка) взяла на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені у замовленні та кошторисі, які є невід`ємними частинами даного договору, якщо це обумовлено сторонами, транспортування і устаткування конструкції за завданням замовника, а замовник (відповідач) зобов`язаний прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до замовлення № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а.с. 110 та на звороті, 150 та на звороті) відповідач замовив у позивачки виготовлення деталей пам`ятника 60*40*5, тумби 40*20*15 та квітника 80*10*5, загальною вартістю 4 500 грн.

Кошторисом до замовлення № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а.с. 110 та на звороті, 150 та на звороті) визначено, що вартість робіт та матеріалів загалом становить 4 500 грн, з яких 3 150 відповідач сплатив, як завдаток (2 500 грн 18 серпня 2020 року (а.с. 110) та 650 грн 19 серпня 2020 року (а.с. 150).

Сторонами погоджено прейскурант з послуг, додаткових робіт, що не включені до кошторису (а.с. 111, 151).

18 серпня 2020 року між позивачкою та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а.с. 112) про транспортні витрати вартістю 1 600 грн за один виїзд та збільшення одного портрету вартістю 2 500 грн.

18 серпня 2020 року відповідач ознайомлений з угодою ознайомленням про зберігання матеріалів, виробів, конструкції, яка є додатком до договору виконання робіт №004/20 від 18 серпня 2020 року (а.с. 115, 152).

22 жовтня 2020 року позивачкою та відповідачем підписано акт прийому-передачі робіт за замовленням № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а.с. 113), зокрема, деталей пам`ятника, розміром 60*40*5; тумби, розміром 40*20*15 та квітника, розміром 80*10*5, загальною вартістю 4 500 грн.

Також, 22 жовтня 2020 року позивачкою та відповідачем підписано акт прийому-передачі робіт за умовами договору виконання робіт від 22 жовтня 2020 року (а.с. 114), зокрема, додаткові роботи із транспортування, вартістю 4 100 грн.

25 листопада 2020 року за вихідним № 30321 позивачкою на адресу відповідача було направлено претензію із вимогою про необхідність негайного виконання зобов`язання за договором (а.с. 20-21).

Також, судом першої інстанції у судовому засіданні було заслухано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи вищевикладене.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Приписами ч. 1 ст. 837 ЦК України, визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за умовами договору позивачка зобов`язалася виготовити деталі пам`ятника із додатковим художнім зображенням хрестика, тумбу та квітник, а відповідач своєчасно прийняти товар та оплатити виконану роботу.

Відповідно до кошторису замовлення його вартість становить 4 500 грн.

Згідно з вимогами п. 5.1. Договору оплата вартості робіт за кожним завданням проводиться окремо двома платежами: 70% вартості робіт та матеріалів оплачується замовником виконавцю з моменту узгодження замовлення та кошторису, а вартість робіт та матеріалів, що залишилася оплачується замовником підряднику від моменту повідомлення про готовність роботи, але не пізніше дати отримання результатів робіт.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що сума завдатку в розмірі 2 500 грн була сплачена замовником в день укладення договору, про що було зазначено у кошторисі замовлення (а.с. 110), а тому вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню.

Разом з цим, судом встановлено, а позивачкою не спростовано, що 19 серпня 2020 року, відповідачем сплачено ще 650 грн завдатку та погоджено виконання додаткових художніх робіт у вигляді хрестика, про що було зазначено у кошторисі замовлення (а.с. 150).

Водночас, позивачка стверджує, що станом на 21 жовтня 2020 року, з її сторони умови договору були виконані в повному обсязі, зокрема виготовлено деталі пам`ятника, тумбу та квітник, про що повідомлено відповідача смс повідомленням. Вказані роботи відповідач прийняв за актом прийому-передачі виконаних робіт від 22 жовтня 2020 року.

Проте, під час розгляду справи судом встановлено та позивачкою не спростовано того факту, що станом на день розгляду справи відповідач навіть не бачив виконаних робіт позивачки з оформлення пам`ятника та досі його не отримав.

При цьому, позивачка наполягає на тому, що відповідач не здійснив остаточний розрахунок за договором підряду, чим допустив прострочення з оплати у розмірі 2 000 грн.

Водночас, у претензії від 25 листопада 2020 року позивачка вимагає від відповідача сплатити заборгованість у розмірі 5 450 грн, з яких: 1 350 грн заборгованість за основним договором та 4 100 грн заборгованість за додатковою угодою (а.с. 20-21).

З вказаного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зі змісту позову та доданих до нього доказів вбачається різний підхід позивачки до здійснення розрахунків сум заборгованості, а тому колегія суддів вважає вірними висновки суду про недоведеність позивачкою належними, достатніми та допустимими доказами вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основним договором у розмірі 2 000 грн і повністю з ним погоджується.

Разом з цим, позивачка також вказує на те, що відповідач не оплатив послуги за додатковою угодою щодо транспортних послуг та художніх робіт зі збільшення портрету, чим допустив прострочення з оплати у розмірі 4 100 грн, та не забрав своє замовлення, а тому він має додатково сплатити вартість зберігання готових матеріалів у розмірі 7 998 грн, виходячи із розрахунку загальної вартості готового замовлення у розмірі 8 600 грн та 258 гривень/добу.

Водночас, у претензії від 25 листопада 2020 року позивачка вартість зберігання готових матеріалів визначає сумою 4 725 грн, виходячи із розрахунку загальної вартості готових матеріалів у розмірі 4 500 грн та 135 гривень/добу, що також свідчить про різний підхід позивачки до здійснення розрахунків сум заборгованості наведені у претензії та у позові.

Відповідно до вимог п. 7.4 Договору, якщо замовник не прийняв роботи, або не забрав результат прийнятих робіт у підрядника, підрядник здійснює зберігання результату таких робіт із вартістю зберігання еквівалентному 3 % вартості робіт та матеріалів, по завершенню терміну зберігання підрядник має право розпорядитись результатом робіт на власний розсуд.

Водночас, в угоді-ознайомленні про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій від 18 серпня 2020 року, з-поміж іншого, зазначено про те, що доказом такого зберігання є фотографія, зроблена виконавцем та прикладена до цієї угоди за підписом керівника та двох співробітників підприємства виконавця.

Однак матеріали справи фотографій із зображенням деталей пам`ятника, розміром 60*40*5 (із збільшеним портретом та художнім зображенням хреста); тумби, розміром 40*20*15, квітника, розміром 80*10*5, за підписом керівника та двох співробітників підприємства виконавця не містять.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що матеріали робіт відповідачем не забрано у позивачки не з його волі, а через перешкоджання йому у цьому представниками позивачки, яка вказаного не заперечує, та вважає такі дії правомірними.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачкою навмисно не видано відповідачеві роботи за його замовленням, при цьому штучно створено умови для настання відповідальності останнього за умовами угоди-ознайомлення про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про необґрунтованість та безпідставність вимог позивачки щодо стягнення з відповідача суми вартості зберігання готового виробу у розмірі 7 998 грн.

Судом встановлено та підтверджено результатами висновку експерта № СЕ-19/104-21/38660ПЧ від 23 лютого 2022 року, що відповідачем підписано з позивачкою додаткову угоду, зокрема, щодо погодження художніх робіт зі збільшення розміру портрету, на підтвердження чого останньою надано суду фото та аудіо запис розмови.

Однак, жодних відомостей щодо розмірів такого збільшення портрету додаткова угода не містить.

Також, колегія суддів вважає, що судом обгрунтовано не взято до уваги наданий позивачем запис розмови, оскільки з наданого запису розмови не вбачається погодження сторонами збільшення розміру портрету, а лише відображено схвальне ставлення відповідача до виконаної художником роботи. Так, на записі відтворено частину розмови, невідомого з відповідачем, який запитує у нього про його враження щодо портрету, а останній відповідає, що «не погано». Водночас, вказаний запис не містить відомостей щодо обговорення учасниками будь-яких деталей портрету, в тому числі, і щодо його збільшення, оскільки запис розмови не містить її кінцівки, а виключно відповідь на одне поставлене питання.

Суд також обгрунтовано не взяв до уваги фотознімок деталей пам`ятника, як належний і допустимий доказ виконання умов додаткового договору, оскільки з даних фотознімків неможливо встановити збільшення портрету, тобто здійснення його замірів, коли саме його було виготовлено і ким.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачкою не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту збільшення за замовлення відповідача портрету, тобто виконання зобов`язання, суд обгрунтовано дійшов висновку, що її вимога про стягнення з відповідача заборгованості за додатковою угодою щодо збільшення розмірі портрету у сумі 2 500 грн є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження транспортних витрат у розмірі 1 600 грн, а також враховуючи, що вказане спростовується матеріалами справи та показами свідків, колегія суддів вважає вірним висновок суду про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги.

Також, є вірними висновки суду про те, що оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу є похідними від основних вимог, то вони також не підлягають задоволенню.

Доводи скарги про те, що із заяви ОСОБА_2 до ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області вбачається, що 22.10.2020 року відповідачем було оглянуто пам`ятник є безпідставними, оскільки є припущеннями апелянта, які не підтверджуються будь-якими доказами та є особистим тлумаченням змісту вказаної заяви на свою користь. Проте, слід зауважити, що зі змісту вказаної заяви навпаки підтверджується встановлений судом факт стосовно того, що відповідачем не приймались роботи та він взагалі не оглянув замовлення.

Доводи щодо неналежної оцінки судом першої інстанції доказів, а саме: акту прийому-передачі робіт від 22.10.2020 року, висновку експерта № СЕ-19/104-21/38660ПЧ від 23.02.2022 року, а також показів свідків колегією суддів не береться до уваги, оскільки вказані доводи зводяться до оцінки даних доказів, проте, оцінка доказів є прерогативою суду, а переоцінка доказів стороною чинним законодавством не передбачена.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - Дрозда Романа Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова