ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Гаржі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа акціонерне товариство «УкрСиббанк», про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 14 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав останньому грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 1 000 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 12,50 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 13 березня 2028 року.

Зазначають, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № 0/1 від 14 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліничем А.С., за реєстровим № 262. Предметом іпотеки є домоволодіння, загальною площею 478 кв.м., житловою 98,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року у справі № 200/3923/13-ц позов акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 6 487 692,30 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 липня 2015 року на підставі виконавчого листа № 200/3923/13-ц, виданого 03 липня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості у розмірі 6 487 692, 30 грн., головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. відкрито виконавче провадження ВП № 48158343 та винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника, та оголошено заборону на його відчуження, в межах суми стягнення.

30 травня 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачеві, у зв`язку із неможливістю звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці. Питання про знаття арештів не вирішувалось.

04 серпня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 51843929 відносно боржника ОСОБА_2

20 квітня 2017 року відповідачем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та в цей же день винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку із неможливістю звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки в приміщенні зареєстровані малолітні діти. Питання про зняття арештів виконавцем не вирішувалось.

Вказують, що 29 травня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінстрим» укладено договір факторингу №290519/1Д, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» зобов`язується передати фактору ТОВ «Фінстрим» право вимоги до ОСОБА_2 за договором споживчого кредиту № від 14 березня 2007 року на загальну суму 757 889, 03 доларів США (основний борг) та 779 146, 05 доларів США (проценти), а ТОВ «Фінстрим» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати кошти в розпорядження банку.

29 травня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінстрим» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого АТ «УкрСиббанк» як Цедент передає ТОВ «Фінстрим» (Цесіонарій) права вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором іпотеки № 0/1 від 14 березня 2007 року.

В подальшому, 29 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінстрим» було укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення. Відповідно до умов укладеного договору комісії комісіонер ТОВ «Фінстрим» зобов`язується за дорученням Комітента ОСОБА_1 за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини з первісним кредитором щодо набуття права вимоги до позичальника за кредитним договором, а також до іпотекодавця за договором забезпечення за ціною не більше узгодженої сторонами, що становить 3 960 925, 05 грн., у строк до 29 травня 2019 року включно.

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала на зберігання оригінал договору про надання споживчого кредиту від 14 березня 2007 року та договору іпотеки від 14 березня 2007 року, оригінали розрахунків заборгованості, інших документів, а отже стала новим кредитором ОСОБА_2 .

Вважають, що у зв`язку із укладанням договорів, зокрема договору комісії, та передачі ОСОБА_1 всіх оригіналів документів, у відповідності до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є підстави для зняття арештів, що були накладені на майно ОСОБА_2 відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48158343 від 17 липня 2015 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 51843929 від 04 серпня 2016 року.

Враховуючи викладене, просили суд зняти арешти, накладені на все майно ОСОБА_2 та вилучити відповідні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для зняття арештів, оскільки позивачами не надано належних та допустимих доказів виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 не набула правового статусу кредитора за договором споживчого кредиту за № 0 від 14 березня 2017 року, не є власником іпотечного майна, а тому не має права вимагати зняття арештів з майна.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом неналежно з`ясовано обставини, що мають суттєве значення для вирішення даної справи. Вважають помилковим висновок суду першої інстанції про те, що кредитор повторно має право на звернення із заявою про примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року у справі № 200/3923/13-ц, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа у даній справі сплив. На теперішній час ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_1 в повному обсязі виконали взяті на себе зобов`язання за договором комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення від 29 травня 2019 року, а тому арешти мають бути зняті для подальшого вирішення питання щодо погашення заборгованості у добровільному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 14 березня 2007 року уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту №0 (далі кредитний договір). правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», .

Згідно п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в сумі 1 000 000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти ці грошові кошти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Пунктом 1.3.1. кредитного договору встановлена процентна ставка у розмірі 12,50 на рік на суму заборгованості.

Строк кредитування сторони визначили до 13 березня 2028 року (п.1.2.2. кредитного договору).

Згідно п. 2.1. кредитного договору у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за даним договором банком приймається застава нерухомості (іпотека), а саме домоволодіння загальною площею 478 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С., за реєстр. № 262 (далі договір іпотеки).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.4. договору іпотеки, ОСОБА_2 (іпотекодавець) передає в іпотеку АКІБ «УкриСиббанк» (іпотекодержателю) нерухоме майно, житлове приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 6 565 000, 00 грн.

У зв`язку із посвідченням договору іпотеки нотаріусом накладена заборона на нерухоме майно, яке виступає предметом іпотеки, що підтверджено інформаційною довідкою з реєстрів від 29 травня 2019 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 6 487 692, 30 грн. та судовий збір у розмірі 3 441, 00 грн.

Зазначене рішення суду було звернуто до виконання та відкрито виконавчі провадження ВП № 48158343 та ВП № 51843929, в рамках яких відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження. Відповідні обтяження були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження № 20058110 від 20 квітня 2017 року та № 10496372 від 21 липня 2015 року).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30 травня 2016 року виконавчий лист № 200/3923/13-ц повернуто стягувачу ПАТ «УкрСиббанк».

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20 квітня 2017 року виконавчий лист № 200/3923/13-ц повторно повернуто стягувачу.

Підставою повернення виконавчих листів слугувало те, що державним виконавцем не виявлено за боржником рухомого та іншого майна, на яке б можна було звернути стягнення, а звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки є неможливим, оскільки в будинку зареєстровані діти, а органами опіки та піклування не надано дозвіл на реалізацію цього нерухомого майна.

29 травня 2019 року між ОСОБА_1 (комітент) та ТОВ «Фінстрим» (комісіонер) було укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення.

Відповідно до п. 2.1. договору комісії, комісіонер за дорученням комітента зобов`язується за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини з первісним кредитором щодо набуття права вимоги до позичальника за кредитним договором, а також до іпотекодавця за договором забезпечення за ціною не більше узгодженої сторонами, що становить 3 960 925, 05 грн.

Згідно акту приймання передачі документів до договору комісії, ОСОБА_1 отримала оригінал договору про надання споживчого кредиту, оригінал додаткової угоди, оригінал договору іпотеки, матеріали кредитної справи, оригінали процесуальних документів.

Актом приймання передачі прав вимоги від 29 травня 2019 року підтверджено, що ОСОБА_1 (комітент) набула в повному обсязі, без будь-яких обмежень право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 березня 2007 року, до боржника ОСОБА_2

29 травня 2019 року, ТОВ «Фінстрим» на адресу ОСОБА_2 направило повідомлення про те, що всі права вимоги АТ «УкрСиббанк» до боржника, були відступлені ОСОБА_1

25 липня 2019 року представник позивачів звернулась до відповідача із заявами про зняття спірних арештів, проте у задоволенні заяв було відмовлено через відсутність підстав зняття арештів, про що зазначено у листі відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26 липня 2019 року.

Згідно із частиною 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до положень статтей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних відносин) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт знімається у разі закінчення виконавчого провадження, крім випадків не стягнення виконавчого збору, або витрат, пов`язаних з організацією і проведенням виконавчих дій. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до положень частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент повернення виконавчого документу 20 квітня 2017 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З аналізу вказаних норм законодавства можна зробити висновок, що фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Отже, за загальним правилом, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа.

Фізична особа має право придбати право вимоги до боржника лише з електронних торгів, та безпосередньо у банку, який перебуває в процедурі ліквідації. Інших випадків законодавством не передбачено.

Крім цього, оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частини 2 статті 1083 ЦК України), тобто наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц.

Виходячи з викладеного, надавши належної оціни представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши відсутність підстав для зняття арештів, у зв`язку з ненаданням позивачами належних та допустимих доказів виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , враховуючи, що ОСОБА_1 не набула правового статусу кредитора за договором споживчого кредиту за № 0 від 14 березня 2017 року та не є власником іпотечного майна, остання не має права вимагати скасування (зняття) арештів майна, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про сплив строку пред`явлення виконавчого листа про примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року у справі № 200/3923/13-ц, оскільки таке питання не було предметом дослідження у даній справі.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 набула статусу кредитора за договором споживчого кредиту не свідчать про наявність підстав для зняття арештів, оскільки спірне майно є власністю ОСОБА_2 , доказів зворотнього суду не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова