Справа № 587/8/21
У Х В А Л А

07 вересня 2022 року суддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., розглянувши заяву цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Сумської області Висєканцева Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Сумської області Ровенська Альбіна Олексіївна про встановлення фактів батьківства та визнання права власності на спадкове майно,
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Сумської області Висєканцева Т.С., приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Сумської області Ровенська А.О. про встановлення фактів батьківства та визнання права власності на спадкове майно.
Представник ОСОБА_4 - адвокат Друченко Т.В. - підтримала позицію представника ОСОБА_6 .
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Матішинець В.В. заперечували проти задоволення клопотання. При цьому представник ОСОБА_7 зазначив, що судом позовна заява прийнята з сплатою судового збору, постановлена ухвала про відкриття провадження по справі, судом розглядалися клопотання ОСОБА_1 , приймалися відповідні рішення і питання про недоплату судового збору не ставилось. Вимога про сплату судового збору на даному етапі порушуватиме права позивачки, яка є матір`ю 2 неповнолітніх дітей.
Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши праві позиції сторін, суд приходить до наступних висновків.
Чинна редакція ЦПК України дозволяє залишати позовну заяву без руху як до, так і після відкриття цивільного справи, що прямо витікає з положень п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, у відповідності з якою якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставку судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. ( ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір»).
У відповідності з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
У відповідності з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.( ч. 6 ст. 141 ЦПК).
У відповідності з ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання розподілу між сторонами судових витрат, а у відповідності з п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд в резолютивній частині рішення має зазначити про розподіл судових витрат.
У відповідності з ч. 3, 4 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Крім того, у відповідності з усталеною практикою ЄСПЛ розмір судового збору не може бути перешкодою для реалізації особою права на доступ до правосуддя і права на справедливий суд, визначений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» (Judgment in the Case of Kreuz v. Poland) заявник скаржився, що він не мав права "доступу до суду"
через те, що був змушений відмовитися від подання свого позову до
цивільного суду через неспроможність сплатити надмірно високі суми
судового збору, яких від нього вимагали за подання цього позову. Він стверджував про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ), яка у своїй відповідній частині визначає: "Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий розгляд судом".
Водночас Суд зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6
Конвенції ( 995_004 ).
Однак Суд наголосив, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, чи скористалася ця особа своїм правом доступу до суду ( "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства", "Аїт-Мугуб проти Франції").
У рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» (Judgment in the Case of Kreuz v. Poland) суд зазначив, що судовий збір не може порушувати або обмежувати право особи на звернення до суду. Крім того, суд зазначив, що дозвіл заявникові продовжувати підтримку свого позову на початковій стадії судового провадження не завадив би судам стягти судові збори пізніше.
Аналогічне положення міститься і в українському цивільному процесуальному законодавстві, яке передбачає можливість стягнення судового збору в належному розмірі як при зверненні до суду або в ході розгляду справи, так і при постановленні судового рішення по справі.
Крім того, у відповідності з ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, зокрема, якщо позивачами є одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю ( п. в ч.1 ст. 8 Закону).
На підставі викладеного, керуючись ст. 264 ЦПК України, п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, ст.ст. 175, 177,133, 134, 141 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір»,
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя О.А.Степаненко