Справа № 350/1972/21
Провадження № 22-ц/4808/738/22
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., ФединякаВ.Д.,

секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бейком А.М. 18 квітня 2022 року у селищі Рожнятів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 жовтня 2009 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб у виконкомі Вербівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №9. Від шлюбу є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюб носить формальний характер, з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя, перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги. Тривалий період часу, а саме протягом останнього року, сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, не ведуть спільне господарство. Він проживає окремо від сім`ї. Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя, через що між ними виникали непорозуміння та сварки, тому подальше збереження шлюбу втратило сенс. За наведених підстав просив шлюб розірвати, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживання з матір`ю (а.с.1-2).

Рішенням (заочним) Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2021 позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 22.10.2009 року у виконкомі Вербівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області за актовим записом №9 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.18-19).

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Рішення (заочне) Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2021 року скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.38-39).

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2022 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 22.10.2009 року у виконкомі Вербівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області за актовим записом №9 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.72-73).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи.

Апелянт зазначає, що судову повістку про виклик до суду на 18 квітня 2022 року, як передбачено ст. 128-130 ЦПК України, не отримувала. У заяві про перегляд заочного рішення від 20.12.2021 року повідомила суду, що з січня 2020 року за спільною згодою з чоловіком ОСОБА_1 та сином Захаром переїхали у місто Івано-Франківськ, де проживали в орендованій квартирі АДРЕСА_1 . З підстав неотримання нею копій позовної заяви та неналежного повідомлення її про розгляд справи було скасовано заочне рішення.

Однак, в подальшому Рожнятівський районний суд проігнорував її повідомлення щодо адреси проживання і не направляв на зазначену адресу передбачені процесуальним законом документи.

Вказує, що вона була позбавлена можливості подавати свої докази, оскільки не була знайома із змістом позовної заяви, а також не була знайома із письмовими доказами, які долучені позивачем до позовної заяви, тому не могла висловити своє міркування щодо їх змісту.

Наголошує, що суд не посилається на будь-які докази, які б підтверджували про припинення між ними (подружжям) стосунків, про те, що не ведуть спільного побуту, окрім змісту позовної заяви. При цьому суд повністю проігнорував її доводи, викладені у заяві про перегляд заочного рішення, де вона стверджувала, що непорозуміння, які виникли між нею та позивачем, є малозначними і носять побутовий характер та не свідчать про припинення шлюбних відносин.

Зазначає, що єдиною розбіжністю у поглядах, яка виникла між ними за час подружнього життя, є те, що вона не погодилася на пропозицію чоловіка повернутися всією сім`єю у с. Топільське Рожнятівського району, оскільки керувалася перш за все інтересами сина, який пішов до шкоди у місті Івано-Франківську, має можливості для всебічного розвитку, що не можливо забезпечити по місцю їх попереднього проживання.

Щодо твердження про неможливість примирення, то вони не ворогують, а розбіжності у поглядах на шляхи забезпечення достатніх матеріальних умов життя їхньої сім`ї та належних умов для розвитку, навчання і проживання спільного сина не є антагоністичними.

Суд обмежився посиланням на те, що позивач не прибув до суду, формально прийнявши до уваги заяву представника позивача про розгляд справи без його участі. В той же час, ОСОБА_1 з кінця лютого 2022 року перебуває у Збройних силах України у зв`язку з військовим станом, тому об`єктивно позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи.

Просить рішення суду скасувати і направити справу для розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області для її розгляду за правилами загального провадження за встановленою підсудністю (а.с.78-82).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Від апелянта ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Викладені в апеляційній скарзі вимоги підтримує в повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.10.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 22 жовтня 2009 року в виконкомі Вербівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 (а.с.3).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Вербівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області 24.12.2013 року, встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 (а.с.4).

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, встановивши, що між сторонами склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, враховуючи, що позивач просив залишити неповнолітнього сина на проживанні з відповідачкою, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104 та частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання,

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України).

Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, покладення в ухваленому рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, не можна визнати законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

В поданій апеляційній скарзі відповідачкою не наведено жодних доказів того, що за час розгляду цього позову у суді виникли обставини, які сприяють збереженню шлюбу, як і доказів того, що між сторонами існують відносини, притаманні подружжю.

Таким чином, враховуючи позицію позивача по справі, апеляційний суд дійшов висновку, що воля його була спрямована не на збереження сім`ї, а він мав дійсні наміри на розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Аналізуючи норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, тому у суду першої інстанції були підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на неналежне повідомлення відповідачки про розгляд справи 18.04.2022 року, то такі не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи встановлено, що відповідачці ОСОБА_2 направлялася судова повістка за адресою, вказаною нею у заяві про перегляд заочного рішення від 19.01.2022 (а.с.21-25) та у різного роду заявах і клопотаннях, поданих відповідачкою до суду (а.с.36,41,46,52, 59, 60). Окрім того, судова повістка про судове засідання, призначене на 18.04.2022 року, направлялася ОСОБА_2 на зазначену нею електронну адресу (а.с.69).

Отже, відповідачка про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Крім того, відповідачкою подавалася заява про перегляд заочного рішення у справі, їй було відомо про скасування заочного рішення і перегляд справи, нею подавалися інші заяви у ході розгляду справи, тому її доводи в апеляційній скарзі про те, що вона не отримувала копії позовної заяви і матеріалів, доданих до неї, суд не приймає, оскільки мала можливість заявити про це суду першої інстанції, а також ознайомитися з матеріалами справи.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) вказано про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, як позивач мав право заявити про перебування у Збройних Силах України і зупинення провадження у справі у зв`язку з цим, так і відповідачка мало можливість отримати під час розгляду справи копії документів, які містяться у справі.

Позивач в своїх інтересах клопотання про зупинення провадження у справі не заявив і не повідомляв суд про службу Збройних Силах України, від позову не відмовився, тому підстави для зупинення чи закриття провадження у справі не виникли. Відповідачка не наділена правом заявляти такі клопотання від імені позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення правил підсудності та необхідності передачі справи за територіальною підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, то судом першої інстанції дане клопотання було розглянуто та ухвалою суду від 23.02.2022 року відмовлено у його задоволенні з підстав реєстрації місця проживання відповідачки по АДРЕСА_2 .

Окрім того, згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Івано-Франківській області від 20.09.2022 року про реєстрацію місця проживання відповідачки, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться: АДРЕСА_3 .

За змістом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Про реєстрацію свого місця перебування у встановленому законом порядку відповідачка суду доказів не представила.

Таким чином, провадження у даній справі відкрито із дотриманням правил підсудності відповідно до положень частини 1 статті 27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання фізичної особи (відповідача).

Положення частини 2 статті 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності позовів про розірвання шлюбу на ці правовідносини не поширюються, оскільки це правило стосується за певних умов лише позивача, а не відповідача.

Щодо розгляду справи без участі позивача ОСОБА_1 за наявності заяви його представника про розгляд справи без його участі, суд не приймає до уваги, оскільки позивач належним чином повідомлений про розгляд справи, він забезпечив своє представництво у спосіб укладення договору з адвокатом про надання правничої допомоги, тому суд, розглянувши справу, не допустив порушення норм процесуального права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду.

Отже, суд першої інстанції врахував всі обставини справи та дійшов вірного висновку про неможливість збереження сім`ї.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2022 року.