ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1202/22Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,
за участю секретаряЛюбченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дубинського Віктора Михайловича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2022 року (повний текст судового рішення виготовлено 11 липня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язки, схильністю до ігроманії. ОСОБА_1 викрадав з дому техніку, ювелірні вироби та здавав їх у ломбард для отримання коштів, забирав соціальну допомогу, яка виплачувалась на дитину.

З 2017 року не бачився з сином, не цікавився його життям.

Позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , який займається вихованням дитини, його забезпеченням, духовним розвитком. Неповнолітній син сприймає його як батька, при цьому не пам`ятає свого біологічного батька. Рішенням виконавчого комітету ЧМР від 02.07.2019 №729 надано дозвіл на зміну прізвища сина з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

У 2015 році відповідач був попереджений службою у справах дітей про необхідність змінити ставлення до виховання сина, але свою поведінку не змінив. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав було предметом розгляду органу опіки та піклування, коли вона у 2019 році зверталась до суду із відповідним позовом. На засідання комісії ОСОБА_1 не з`явився, проте його представник запевнив орган опіки та піклування, що відповідач перебуває на заробітках у Польщі і по прибуттю в Україну обов`язково буде спілкуватися із сином. Це стало підставою, щоб вона залишила свій позов без розгляду. Проте, відповідач, приїхавши у місто Черкаси влітку 2020 року та перебуваючи в Україні більше тижня, жодного разу з дитиною не спілкувався, не телефонував та просив знайомих не повідомляти, що він приїхав.

На даний час дитина живе в благополучній сім`ї, оточена любов`ю та піклуванням. Саме на прохання сина, який хотів мати таке саме прізвище, як і у його мами, тата та молодшого брата, матір вирішила ініціювати процес зміни прізвища дитини.

Посилаючись на такі обставини, позивач просила суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2022 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати за надання правничої допомоги адвоката в розмірі 10 360 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив із забезпечення найкращих інтересів дитини. При цьому, суд встановив, що відповідач не цікавиться життям сина та не має наміру брати участь в його вихованні.

З цих підстав суд не погодився із висновком органу опіки і піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки факт умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, не бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточного і свідомого самоусунення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, підтвердились в ході судового розгляду.

На вказане рішення відповідач подав апеляційну скаргу.

Апелянт мотивує свою апеляційну скаргу тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Так, суд встановив, що відповідач наразі не спілкується з сином. Однак суд не врахував, що це не є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідач дійсно не спілкується з дитиною, але його вини в цьому немає. Суд не вказує в рішенні про вину відповідача в невиконанні ним своїх батьківських обов`язків.

Зазначає, що його вини у відсутності спілкування з дитиною немає, оскільки він останні 5 років проживає в Польщі, заборгованості по аліментам не має. Позивачка перешкоджає спілкуванню батька з рідною дитиною. Тому третя особа опікунська рада по заяві відповідача встановила час побачень дитини з батьком. Вказане було підтверджено і в судовому засіданні.

Суд не звернув уваги, що позивачка не дає номер телефону дитини з тим, щоб він не зміг з ним спілкуватись.

Вітчим дитини перебуває в Угорщині в місцях позбавлення волі за незаконну перевозку людей, про що відповідач повідомляв суд першої інстанції.

Просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2011.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 10.08.2019 року виданим Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 30 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній проживає з матір`ю.

20.08.2016 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 02.07.2019 №729 надано дозвіл на зміну прізвища неповнолітнього ОСОБА_3 з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до Характеристики дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 62 «Казка» від 18.10.2019 вихованням неповнолітнього ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , займається матір ОСОБА_2 та вітчим ОСОБА_4 : приводять та забирають з дошкільного навчального закладу, відвідують батьківські збори та святкові ранки.

На даний час неповнолітній ОСОБА_7 навчається у Черкаській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 13. Із наданої навчальним закладом характеристики на сім`ю неповнолітнього вбачається, що ОСОБА_7 відвідує школу з 01.09.2020. Вихованням дитини займається матір ОСОБА_2 та вітчим ОСОБА_4 , які приводять та забирають дитину, відвідують батьківські збори та беруть активну участь в житті класу. Дитина адаптована, контактна, у навколишньому та побутовому середовищах орієнтується достатньо.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , яка є класним керівником неповнолітнього, пояснила, що після зарахування неповнолітнього ОСОБА_7 до школи, познайомилась з його батьками та була здивована, що ОСОБА_4 не є біологічним батьком неповнолітнього, оскільки він опікується дитиною як власним сином, а неповнолітній називає його своїм батьком. Біологічного батька учня не знає. Він жодного разу в школі не з`являвся, життям, навчанням дитини не цікавився.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Від шлюбу мають сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, він виховує разом із ОСОБА_2 сина від її першого шлюбу - ОСОБА_7 , батько якого - відповідач ОСОБА_1 дитиною не цікавився як до від`їзду в Польщу, так і зараз, тобто більше п`яти років. Дитина свого біологічного батька не знає, вважає батьком ОСОБА_4 . Він також сприймає ОСОБА_3 як свого сина, піклується про його духовний розвиток, дитина відвідувала дитячий садок, а з вересня 2020 року навчається у школі. Він цікавиться навчанням дитини, відвідує батьківські збори, водить сина ОСОБА_3 на спортивні заняття. Також зараз утримує сім`ю, оскільки позивачка ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за їх спільною дитиною.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є батьком відповідача. Позивачка - його колишня невістка, з якою він перебуває у неприязних відносинах. Його син ОСОБА_1 перебуває на заробітках у Польщі, останній раз приїздив влітку 2020 року, чи зустрічався із неповнолітнім сином йому невідомо. Також йому не відомо в якій школі навчається онук, з неповнолітнім він не спілкується, оскільки вважає, що позивач буде чинити йому перешкоди. У встановленому законом порядку не звертався із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з онуком.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала і свідок ОСОБА_13 , мати відповідача. Також повідомила суд, що син присилав їй кошти і вона погашала заборгованість по сплаті аліментів, якої на даний час не існує.

Відповідно до Інформації щодо проведеного психологічного дослідження міського центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді стосунки між матір`ю ОСОБА_2 та сином ОСОБА_14 є довірливими, у матері наявний оптимальний емоційний контакт з дитиною, повністю задовольняються її базові потреби. Відносини між вітчимом та неповнолітнім ОСОБА_14 можна охарактеризувати як довірливі. ОСОБА_15 називає ОСОБА_16 «татом», оскільки рідного батька він не пам`ятає. За аналізом психомалюнків та проективних методик було виявлено, що психіка дитини сприймає модель сім`ї цілісно. Травматичних спогадів, образ, переживань хлопчик немає, проте присутня вірогідність травматичного стану при контакті з біологічним батьком. Так як неповнолітній не пам`ятає свого біологічного батька і батьком вважає вітчима, то контакт з біологічним батьком може призвести до глибоких внутрішніх конфліктів особистості дитини, психічних травм та розладів та викривлення сприйняття моделі сім`ї.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17 травня 2021 року №284/30-03-03 (на виконання ухвали суду від 17 травня 2021 року) визнано за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_17 щодо малолітнього ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказаний висновок обґрунтовано тим, що батько ОСОБА_1 надіслав на адресу служби у справах дітей довідку Соснівського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (місто Київ) від 24.03.2021 року про відсутність заборгованості щодо сплати аліментів та пояснення, з яких встановлено, що він перебуває на заробітках в Польщі, не має можливості в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки, так як є заробітчанином та перебуває за межами країни. Категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

У даній справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що ОСОБА_1 не втратив інтересу до свого сина, він вживає заходи для забезпечення основних інтересів дітей, зокрема, надає матеріальну допомогу. Той факт, що відповідач в суді першої інстанції та в апеляційній інстанції активно заперечує проти задоволення позову, це також свідчить про те, що він не втратив інтересу до своєї дитини.

Перебування за кордон та неможливість часто бачитись з дитиною не може бути підставою для позбавлення батька батьківських прав.

Згідно із статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема один з батьків.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Фактично вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав та відповідний висновок суду з цього приводу, обґрунтовані поясненнями останньої, що відповідач не вчиняє жодних дій з метою виховання, утримання та розвитку дитини. Сином піклується матір із вітчимом.

Водночас, позивачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження підстав, передбачених у статті 164 СК України, що застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав в даному випадку є виправданим та відповідає найкращим інтересам дитини.

Недостатня участь батька у вихованні дітей не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, таке допускається лише за умови винності в умисному ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька неможливо.

Висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Приймаючи рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, орган опіки та піклування виходив з того, що відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Також на такий висновок вплинуло те, що ОСОБА_1 перебуває на заробітках за межами України, тому не може в повному обсязі брати участь у вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він викладений на підставі ідеї, що в даному випадку виключається умисне нехтування ОСОБА_1 своїми батьківськими обов`язками по відношенню до спільної дитини сторін, який об`єктивно за відсутності вини через перебування закордоном не може приділяти достатню кількість уваги.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а оскаржуване рішення про задоволення позову прийняте за неправильного застосування норм матеріального закону, зокрема статті 164 СК України, практика застосування якої є сталою в Україні.

Таке рішення апеляційного суду Суд прийнято виключно в інтересах дитини та надає можливість батькові та сину налагодити їх родинні стосунки, адже позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Правильна ставка при зверненні з цією апеляційною скаргою становить 1261,20 грн., яку колегія суддів стягує з позивачки на користь відповідача за задоволення його апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дубинського Віктора Михайловича задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1261,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Судді