УХВАЛА

18 жовтня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/3415/21

провадження № 22-ц/4809/1106/22

Суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М., розглянувши апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у даній справі позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, відповідач у відповідній частині оскаржив його в апеляційному порядку.

13 жовтня 2022 року апеляційним судом зареєстровано надходження матеріалів даної справи після усунення судом першої інстанції недоліків у оформленні.

Подана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, виходячи із наступного.

Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги визначені у ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 зазначеної процесуальної норми в апеляційній скарзі має бути зазначено рішення або ухвала, що оскаржуються.

Зі змісту поданої Державною казначейською службою України апеляційної скарги, зокрема, назви та прохальної частини документа, вбачається, що скаржником оскаржується рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2022 року.

Однак, очевидним є те, що зазначена у апеляційній скарзі дата не може бути датою оскаржуваного судового рішення, оскільки не відповідає матеріалам справи та вказує не на подію (дію), яка вже відбулася, а лише відбудеться у майбутньому.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України унормовано, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон), судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.

Однак, доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у встановлених законом порядку і розмірі скаржником до суду не надано.

Натомість, у апеляційній скарзі щодо сплати судового збору скаржником зазначено, що відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» оскільки ст. 5 Закону не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, зокрема, ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

У зв`язку з викладеним, скаржник стверджує, що оскільки позивач, пред`являючи позов у даній справі до суду першої інстанції, судовий збір не сплачував, то не може підлягати сплаті судовий збір при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд не може погодитись з такими доводами скаржника.

У відповідності до п. 13 ч. 2 ст. 5 Законусудовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Варто зауважити, що норма ч. 2 ст. 5 Закону містить вичерпний перелік процесуальних документів, за подання саме яких до суду, у тому числі апеляційної інстанції, особи звільняються від сплати судового збору, і розширеному тлумаченню не підлягає.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду від сплати судового збору у судах усіх інстанцій звільняються виключно позивачі.

Отже, оскільки у даному випадку з апеляційною скаргою звернулась Державна казначейська служба України, яка є відповідачем у справі, на неї не поширюються положення Закону щодо звільнення від сплати судового збору у справах за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 листопада 2019 року у справі № 906/770/17, у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 910/5257/19.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, апеляційний суд не приймає до уваги посилання скаржника на роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

У контексті визначення розміру судового збору за подання апеляційної скарги «ставка, що підлягала сплаті при поданні заяви» має визначатися за розміром ставок, установлених ст. 4 Закону на момент звернення з відповідною заявою. Об`єктом, з якого розраховується розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги, є відповідна заява, а базою для такого розрахунку ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні відповідної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону передбачено, що судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Водночас, за вимогами ч. 4 ст. 6 Закону, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

На підставі викладеного, враховуючи, що скаржником рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог на суму 300000,00 грн, судовий збір, який підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі складає 4 500,00 грн (3000,00 грн х 150%= 4500,00 грн).

Апеляційний суд враховує, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначен ий перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

За п. 2 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Скаржником зазначеної вимоги процесуального закону не дотримано, оскільки до примірників апеляційної скарги для інших учасників справи не додано письмових матеріалів, зазначених у додатках до скарги.

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що процесуальним законом імперативно та без жодних виключень встановлений обов`язок скаржника надавати копії апеляційної скарги з додатками відповідно до кількості учасників справи. Зазначена процесуальна вимога не є формальною, оскільки у даному випадку саме таким чином досягається забезпечення рівності процесуальних прав та обов`язків учасників справи.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

За ч. ч. 2, 3 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

На підставі викладеного, апеляційна скарга Державної казначейської служби України на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2022 року, - залишити без руху.

Запропонувати скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду:

- виправлену апеляційну скаргу, за змістом якої вказати правильну дату оскаржуваного судового рішення;

- копії (примірники) виправленої апеляційної скарги з додатками для інших учасників справи;

- докази сплати судового збору у сумі 4 500,00 грн за реквізитами, розміщеними на офіційному сайті Кропивницького апеляційного суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що суд за заявою особи може продовжити процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.М. Дьомич