28.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/5692/22
Провадження № 4с/205/24/22
УХВАЛА

28 вересня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Саруханової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , начальник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкова Катерина Миколаївна, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкової К.М. щодо не зняття арешту з майна та оголошення заборони на відчуження майна, належного ОСОБА_1 ; зобов`язати начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкову К.М. зняти арешт з майна та оголошену заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дикою Н.В. АЕ № 425159 від 21.09.2006 року на все майно, що належить ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-629, виданого 21.09.1998 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

В обґрунтування скарги посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.1998 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист № 2-629 від 21.09.1998 року. У ВДВС у Ленінському районі м. Дніпропетровська було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-629 від 21.09.1998 року та постановою державного виконавця ВДВС у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дикої Н.В. АЕ № 425159 від 21.09.2006 року на все належне ОСОБА_1 майно накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження. Виконавчий лист № 2-629 від 21.09.1998 року ОСОБА_1 виконаний у повному обсязі, а виконавче провадження з його виконання закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». 18.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ДВС про зняття арешту з належного йому майна. Листом Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 39671/15 від 29.08.2022 року повідомлено, що виконавчих проваджень з виконавчого листа № 2-629 від 21.09.1998 року не знайдено, а виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, знищено. Відмова у знятті арешту з майна та оголошення заборони його відчуження є незаконною.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Мартиненко Т.О. скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в задоволенні скарги просила відмовити.

Заінтересована особа начальник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкова К.М. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. У відзиві, посилаючись на необґрунтованість скарги, просила відмовити в її задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/4 частина будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.03.2000 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-865, зареєстрованому в Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 458 за реєстровим № 131 (а.с. 10).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.1998 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття.

На виконання цього рішення було видано виконавчий лист № 2-629 від 21.09.1998 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дикої Н.В. АЕ № 425159 від 21.09.2006 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 (а.с. 12).

Листом Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 39671/15 від 29.08.2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 29.08.2022 року на примусовому виконанні виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 не перебувають. Згідно п. 2 Розділу ІХ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить один рік. Відповідно до п. 1 Розділу ІХ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню (а.с. 9).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2022 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна відмовлено в повному обсязі (а.с. 17-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Оскільки листом Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29.08.2022 року ОСОБА_1 відмовлено в знятті арешту, то строк на звернення до суду зі скаргою підлягає поновленню.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Частиною 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи скаргу про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що він погасив борг перед ОСОБА_2 у виконавчому провадженні, яке є завершеним та матеріали якого знищено виконавчою службою.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, суд, оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, дійшов висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 321 ЦК України, ст. ст. 18, 50, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4-5, 12, 81, 354, 447-452 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), начальник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкова Катерина Миколаївна (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 108), про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкової Катерини Миколаївни щодо не зняття арешту з майна та оголошення заборони на відчуження майна, належного ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкову Катерину Миколаївну зняти арешт з майна та оголошену заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дикою Н.В. АЕ № 425159 від 21.09.2006 року на все майно, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-629, виданого 21.09.1998 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2022 року.

Суддя Н.В. Басова

.