справа № 208/1779/22
№ провадження 2/208/1387/22
15 вересня 2022 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого, судді - Івченко Т.П.,
за участі - секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання»,-
У квітні 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач ОСОБА_1 , просить:
-стягнути з ОСОБА_2 , на її, ОСОБА_1 , користь, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до закінчення сином навчання, тобто, до 30 червня 2024 року, включно, але до досягнення ним 23-х років;
-стягнути з відповідача на її, ОСОБА_1 користь, понесені нею судові витрати, які складаються з оплати послуг по наданню правової допомоги в сумі 1200 грн.
В обґрунтування позову зазначила, наступне.
Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Від шлюбу позивач та відповідач мають двох спільних синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час звернення з позовом досяг віку повноліття та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 сину ОСОБА_6 виповнилося 18 років.
З 11 серпня 2021 року син продовжує навчання у Вищому навчальному закладі «Університет імені Альфреда Нобеля», є студентом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю право. Навчається ОСОБА_6 на контрактній основі. Орієнтовний термін закінчення навчання 30 червня 2024 року.
У силу своїх фінансових можливостей позивач надає матеріальну допомогу синові.
Позивач працює у ПрАТ «Дніпровагонмаш», але отримує невелику заробітну плату, якої не достатньо для задоволення потреб дорослого сина, якому необхідні кошти для оплати навчання, придбання спеціальної навчальної літератури, комп`ютерного оснащення, оплати проїзду до місця навчання, тому син потребує матеріальної допомоги батька.
17 червня 2022 року позивачем подано заяву згідно до змісту якої просить викликати в судові засідання відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 39).
17 червня 2022 року позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі та без застосування засобів технічної фіксації. Окрім того, позивач зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 38).
2. Позиція відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судових засідань повідомлений згідно до вимог ст. 130 ЦПК України (а.с. 34, 40) в судові засідання не прибував, причини неявки суду не повідомляв, заяв, клопотань не подавав.
Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов.
3. Позиція третьої особи.
ОСОБА_3 03 травня 2022 року через канцелярію суду подав заяву згідно до змісту якої просить проводити розгляд справи без його участі та без застосування засобів технічної фіксації (а.с. 29).
4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.
06 квітня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання» (а.с. 1-3).
06 квітня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження.
03 травня 2022 року третьою особо ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву згідно до змісту якої просить проводити розгляд справи без його участі та без застосування засобів технічної фіксації (а.с. 29).
17 червня 2022 року позивачем подано заяву згідно до змісту якої просить викликати в судові засідання відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 39).
17 червня 2022 року позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі та без застосування засобів технічної фіксації. Окрім того, позивач зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 38).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання», на підставі наявних у справі доказів.
5. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач, ОСОБА_2 перебували у шлюбі зареєстрованому 09 жовтня 2014 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 225, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської область від 04 жовтня 2017 року (справа № 207/2189/17, № провадження 2/207/1369/17) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (а.с. 11)
Від шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 09 жовтня 2014 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг віку повноліття, що підтверджується копією паспорту громадянина України № НОМЕР_3 виданим 09 грудня 2021 року (а.с. 10).
Повнолітній ОСОБА_3 , 2002 року народження проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіє акту про проживання від 30 березня 2022 року (а.с. 9).
Згідно до копії договору 368/21 про надання освітніх послуг від 11 серпня 2021 року ОСОБА_3 є студентом Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», форма навчання денна, строк навчання два роки десять місяців (а.с. 12-13). Згідно до п.3.3. договору загальна вартість освітньої послуги не зазначена. За другий рік навчання зазначена сума 28 430,00 грн. Згідно до п.3.4.1. за перше півріччя зазначена сума 14 215,00 грн. (а.с. 13).
04 квітня 2022 року між адвокатом Куш О.М. та Шевченко О.М. укладений договір № 7 про надання юридичних послуг (а.с. 14).
Згідно до акту приймання виконаних робіт за договором № 7 від 04 квітня 2022 року про надання юридичних послуг вартість виконаних робіт складає 1 200,00 грн. (а.с. 15).
Адвокат Кущ О.М. здійснює представництво на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1850 від 26 травня 2008 року (а.с. 16).
6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.
Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статті 191 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень ст. 182 СК України, відповідно до якої, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дочку (сина), яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дочки (сина) у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо.
У своїй постанові від 29.01.2018 по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу).
Матеріальне становище повнолітньої дочки (сина), яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо.
Відповідач в судові засідання не прибував, пояснень з приводу справи не надав, не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов.
Повнолітній ОСОБА_3 є сином відповідача, продовжуючи навчання на денній формі після досягнення ним 18 років у Вищому навчальному закладі «Університет імені Альфреда Нобеля», форма навчання денна, не маючи при цьому самостійного доходу, через що він потребує матеріальної допомоги від свого батька на час такого навчання.
В свою чергу відповідач, будучи працездатного віку, таку допомогу своєму синові надавати може, внаслідок чого ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , 2002 року народження, на час його навчання.
Однак, суд зауважує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності або відсутності доходів як відносно себе, так і відносно повнолітнього сина ОСОБА_6 .
Крім того, як вбачається зі змісту договору не зазначено загальну вартість навчання, витрати з якого планує понести позивач.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, можливість надання матеріальної допомоги відповідачем його повнолітньому сину ОСОБА_3 , який продовжує навчання та потребує такої допомоги з боку батька, який є здоровим та працездатним, дотримуючись визначеного принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із стягненням з відповідача на її користь аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 06 квітня 2022 року та до досягнення ним 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення навчання. На переконання суду, стягнення аліментів в такому розмірі відповідатиме потребам ОСОБА_3 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу з огляду на його працездатний вік, засадам розумності, справедливості, співмірності та обов`язку матері ОСОБА_1 у наданні такої допомоги сину нарівні з батьком. Будь-яких інших доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.
В іншій частині вимог відмовити.
Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
За ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить: з 1 липня 2 600 грн.
Судом враховано, що за відомостями Головного управління статистики у Дніпропетровській області середньомісячна заробітна плата на одного працівника у Дніпропетровській області за січень 2022 року становила 14 479 грн., виходячи з чого 1/6 частки від середньомісячного офіційного доходу працівника Дніпровського регіону становитиме 2 413,17 грн.
За змістом статті 191 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову.
7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2022 становить 2 481 гривня 00 копійок.
Із позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовну вимогу немайнового характеру.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 гривень.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представництво позивача ОСОБА_1 у даній справі здійснювала адвокат Кущ О.М. згідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1850 від 26 травня 2008 року (а.с. 16).
На підтвердження понесених сум витрат на правничу допомогу позивачем надано:
-Договір № 7 від 04 квітня 2022 року про надання юридичних послуг (а.с. 14);
-Акт приймання виконаних робіт за договором № 7 від 04 квітня 2022 року про надання юридичних послуг за яким вартість виконаних робіт складає 1 200,00 грн. (а.с. 15).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
У Постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Витрати на правничу допомогу, викладені в акті приймання-передавання, можуть зменшити, проаналізувавши адвокатські послуги та витрачений час. Відповідні правові висновки викладені у Додатковій Постанові Верховного суду від 11 березня 2021 року справа № 911/2681/19.
Проаналізувавши наведений опис наданих позивачу послуг правничої допомоги, у сукупності з наданими документами на понесення позивачем заявлених витрат, суд приходить до висновку що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт та є співмірною зі складністю справи, її обсягом.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, обсяг позовної заяви, додатків до неї, що розгляд справи проведено у письмовому провадженні, без участі сторін, в порядку спрощеного позовного провадження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі ст. ст. 141, 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,
аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів (заробітку) щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 06 квітня 2022 року та до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,
понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок.
В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 - в дохід держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
В силу ст. 430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Івченко Т. П.