Справа № 139/375/22
Провадження № 1/139/103/22
РІШЕННЯ

іменем України

30 вересня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Солоненка Б.М.,

представника відповідача адвоката Пинзаря І.В.

секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства "АЛМАР" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по оренді за землю, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 листопада 2012 року ОСОБА_1 належить право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6244 га, кадастровий номер :04:002:0044, що розташована на території колишньої Котюжанівської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького району Вінницької області. 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ «Алмар» укладено договір оренди цієї земельної ділянки на 20 років, відповідно до якого, орендар взяв на себе обов`язок, зокрема, у період з 01 серпня по 30 листопада поточного року оренди виплачувати орендну плату у грошовій формі готівкою у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі в сумі 1924 гривні 96 копійок за кожен рік оренди при особистому зверненні власника земельної ділянки або іншої особи за дорученням від власника.

12 липня 2022 року представник позивача - адвокат Солоненко Богдан Миколайович (а.с. 70, 71) в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, предметом якого є розірвання договору оренди землі без номера від 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ "АЛМАР" та стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 8517 гривень 13 копійок. Підставою для позовних вимог названо невиконання орендарем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати за 2019, 2020 та 2021 роки.

Ухвалою від 13 липня 2022 року (а.с. 76-77) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження вручена сторонам 20 липня 2022 року (а.с. 79, 80).

08 серпня 2022 року від представника відповідача адвоката Пинзаря Ігоря Віталійовича (а.с. 98-99) надійшов відзив на позов із доказами, якими обґрунтовується позиція відповідача (а.с. 81-102). Із відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки орендар використовував всі наявні а можливі способи виплати позивачу орендну плату за землю, однак той ігнорував її отримання з 2019 року.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 24 серпня 2022 року (а.с. 104) постановлено про перехід від розгляду в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання на 07 вересня 2022 року.

31 серпня 2022 року судом отримано відповідь на відзив (а.с. 106-109), із якої слідує, що сторона позивача вважає подані відповідачем докази такими, що не узгоджуються між собою та містять інформацію, яка жодного доказового значення для вирішення спору не містить і є суперечливою.

Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року справу призначено до судового розгляду (а.с. 123).

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Солоненко Б.М. позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, та з врахуванням позиції, викладеної у відповіді на відзив.

Зокрема, позивач суду пояснив, що у 2015 році він передав документи для укладення договору оренди землі із ФГ «Богатир» директором якого був ОСОБА_2 , а із ФГ «Алмар» він не мав наміру укладати договір, тим більше на 10 років. До 2019 року він отримував орендну плату саме від ОСОБА_2 , а з 2019 року відношення останнього до нього помінялося і йому перестали виплачувати орендну плату. Лише у 2019 чи 2020 році, отримавши в земельному відділі екземпляр договору оренди своєї землі, він дізнався, що договір укладено із ФГ «Алмар» на 20 років. До відповідача по орендну плату він ніколи не звертався. В той же час він не отримував від відповідача будь-які грошові перекази чи листи про необхідність отримати орендну плату. Лише 04 січня цього року від АТ «Укрпошта» йому прийшло СМС-повідомлення, що йому є грошовий переказ. Однак, він не з`явився за переказом, оскільки чи то хворів, чи то перебував у відпустці.

Представники відповідача адвокат Пинзар І.В. в судовому засіданні зазначив, що відповідачем на виконання умов договору оренди землі від 01.10.2015 у 2020 та 2021 році здійснювались грошові перекази орендної плати позивачу, однак вони повертались і акумулювались на рахунку ФГ «Алмар», оскільки ОСОБА_1 не бажав їх отримати. Так само ОСОБА_1 відмовлявся від отримання будь-якої поштової кореспонденції на його прізвище від ФГ «Алмар». У даному випадку через поведінку кредитора виникла заборгованість з орендної плати. З цих підстав вважає, що відсутні будь-які підстави для розірвання договору оренди землі. Враховуючи обставину, що відповідач намагався доступними способами виплатити ОСОБА_1 орендну плату за 2019-2021 року, ці кошти закумульовані на відповідному рахунку відповідача, при чому у більшому розмірі ніж передбачено умовами договору, оскільки враховано прибутки господарства, - не вбачає для задоволення вимоги про стягнення заборгованості із нарахованими грошовими коштами як пенею, інфляційними витратами та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на правову допомогу.

За клопотанням представника відповідача (а.с. 96-97) у судовому засіданні було допитано як свідка головного бухгалтера ФГ «Алмар» ОСОБА_3 . Свідок суду пояснив, що працює в господарстві з 2010 року і в його обов`язки, в тому числі, входить нарахування та виплата орендної плати за землю. У 2019 році ОСОБА_1 була нарахована, але не виплачена орендна плата за землю, оскільки він не звернувся за нею до ФГ «Алмар», хоча до тих пір з 2015 року регулярно отримував орендну плату. У 2020 році ОСОБА_1 знову не звертався за орендною платою, тому вона була направлена (уже за два роки) через пошту. Позивач відмовився отримувати гроші на пошті, а тому він сформував, а голова ФГ підписала, листа з пропозицією отримати суму орендної плати за два роки в бухгалтерії. ОСОБА_1 відмовився від отримання такого листа, про що власноручно написав на повідомлені. Оскільки ОСОБА_1 і в 2021 році не з`являвся за орендною платою, - через пошту в смт Муровані Курилівці йому було відправлено вже орендну плату за три роки. Позивач не з`явився і за цією сумою. Наразі він в будь-який час може отримати нараховану орендну плату в бухгалтерії. На запитання учасників справи свідок пояснив, що розмір орендної плати у 2019 році було проіндексовано і вона склала 3049 гривень, а в 2021 році - 3850,93 гривні. Крім того, орендодавцям за результатами господарського року надавався бонус у вигляді додаткової плати за оренду землі і всього орендна плата у 2019 і 2020 роках складала 7400 гривень, а за 2021 рік 8 тисяч гривень.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6244 га (кадастровий номер :04:002:0044), що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30 листопада 2012 року (а.с. 23), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 3650393 від 20.05.2013 (а.с. 36-37), витягом з Державного земельного кадастру № 2021 від 17.06.2021 (а.с. 38-43) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 303115349 від 20.06.2022 (а.с. 44-46).

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).

В силу положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність.

Як вбачається із договору оренди землі (а.с. 27-30) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 303115349 від 20.06.2022 (а.с. 44-46), 01 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уклав договір оренди належної йому земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0044 із ФГ «Алмар» строком на 20 років.

Відповідно до акту приймання-передавання земельної ділянки (а.с. 31) ОСОБА_1 передав, а ФГ «Алмар» прийняв в користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:002:0044.

Законом України «Про оренду землі» визначено, що оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (статті 1, 3 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права (ст. 125 ЗК України).

Ці вимоги законодавства відображені у п. 43 Договору оренди землі між сторонами від 01 жовтня 2015 року (а.с. 30), де зазначено, що Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

12 жовтня 2015 року зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0044, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 303115349 від 20.06.2022 (а.с. 44-46).

Посилання позивача на те, що він насправді договір укладав із ФГ «Богатир» строком на 10 років, не несуть у собі доказової бази, оскільки є лише висловлюванням, спростованим:

1)ним же підписаним договором, в тому числі біля зазначення найменування та адреси орендаря,

2)обставиною, що саме на цей договір ОСОБА_1 посилається як на підставу для заявлення вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати,

3)визнаною в судовому засіданнями сторонами обставиною, що за 2015-2018 роки ОСОБА_1 отримував орендну плату від ФГ «Алмар».

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У пункті 9 Договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року сторони погодили, що орендна плата виплачується орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки, що становить 1 924 гривні 96 копійок за рік при особистому зверненні власника земельної ділянки, або іншої особи за дорученням від власника. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошову еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Пунктом 10 Договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Орендна плата вноситься з 1 серпня по 30 листопада один раз на рік (п. 11 Договору).

Пунктом 14 Договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 2 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 28 Договору, орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України). Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов, зокрема, договору.

Як вбачається зі змісту ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач не виконує своє зобов`язання, передбачене умовами Договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року, та не виплатив йому орендну плату за користування земельною ділянкою у 2019, 2020 та 2021 роках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

У своїх поясненнях в суді представник відповідача визнав, що у 2019 році відповідачем не було застосовано будь-яких заходів щодо виплати ОСОБА_1 нарахованої орендної плати. Обставину, що ОСОБА_1 не виплачено нараховану орендну плату за 2019-2021 роки включно відповідач також визнає.

З врахуванням наведених вище приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд визнає ці обставини такими, що не підлягають доказуванню є доведеними.

Наслідком невиконання орендарем умов договору про сплату орендної плати, відповідно до Закону України «Про оренду землі» (ст. 32), Земельного кодексу України (ст. 141), Цивільного кодексу України (ст. 611, 614, 625), може бути припинення права користування земельною ділянкою (позовна вимога про дострокове розірвання договору) вимога про стягнення заборгованості з неустойкою, інфляційними втратами та 3% річних.

Однак, відповідно до частин 1 і 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; ця особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Твердження позивача про винність відповідача у невиплаті орендної плати за 2019-2021 роки, суд вважає недоведеним належними та достатніми доказами в розумінні статей 77 і 80 ЦПК України.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В той же час, відповідач належними, допустимими і достатніми доказами довів перед судом, що ФГ «Алмар» у 2020 та 2021 роках вжило всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання з виплати ОСОБА_1 орендної плати за 2019-2021 роки.

Так, відповідач 19 жовтня 2020 року зробив на прізвище ОСОБА_1 грошовий переказ на суму 14800 гривень, що стверджується квитанцією № 9/21 від 19.10.2020 (а.с. 89) та рекомендованим повідомленням про надходження такого грошового переказу (а.с. 88).

Позивач відмовився від отримання грошового переказу, про що поштаркою зроблено відповідний запис на рекомендованому повідомленні про надходження грошового переказу (а.с. 88).

05 листопада 2020 року на адресу позивача відповідачем було направлено пропозицію про отримання в бухгалтерії орендної плати за 2019 та 2020 роки в сумі 14800 гривень, оскільки направлену грошовим переказом таку суму позивач не отримав на пошті (а.с. 92, 93-95).

Позивач відмовився від отримання рекомендованого листа, про що на поштових документах зроблено відповідні відмітки і поштаркою (а.с. 95), і самим ОСОБА_1 (а.с. 93).

23 листопада 2021 року відповідач направив позивачу через АТ «Укрпошта» грошовий переказ на суму 22800 гривень як орендна плата за три роки (а.с. 91), однак позивач не з`явився і за цим переказом.

У відповіді на відзив та в судовому засіданні сторона позивача заявляла, що подані відповідачем докази є такими, що не узгоджуються між собою та містять інформацію, яка жодного доказового значення для вирішення спору не містить і є суперечливою.

Суд вважає таке твердження позивача і його представника безпідставним, оскільки всі висловлені ними аргументи або надумані, або недостовірні, або містять припущення.

Так аргумент, що у квитанціях про грошові перекази не зазначено призначення суми не впливає на доведеність факту, що вказані у них грошові кошти є орендною платою за землю. Зокрема, зазначені у них суми відповідають розміру орендної плати, розмір якої в цьому засіданні підтвердив свідок головний бухгалтер ФГ «Алмар» ОСОБА_3 ; позивач ствердив, що він не має із ФГ «Алмар» будь-яких інших правовідносин, крім оренди землі, а тому відповідач не мав будь-якого іншого грошового обов`язку перед ОСОБА_1 .

Аргумент позивача, що його обслуговує поштарка за прізвищем ОСОБА_4 , що ставить під сумнів докази відповідача, в яких поштаркою зазначено ОСОБА_5 , в судовому засіданні спростовано показаннями свідка ОСОБА_3 , який заявив, що с. Котюжани обслуговувало дві поштарки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Крім того, у суду не виникає сумнівів достовірність поданих стороною відповідача доказів, оскільки вони узгоджуються між собою датами, номерами, послідовністю і т.п., а зауваження позивача, поряд з тим, виглядають як спосіб ввести суд в оману. Крім того, підпис поштарки за прізвищем ОСОБА_5 є навіть на тій розписці, в якій міститься власноручний запис ОСОБА_1 про відмову від отримання листа (а.с. 93) і який, як він стверджує, йому приносила інша поштарка.

З цих самих міркувань суд відкидає аргумент позивача, що листа в листопаді 2020 року (а.с. 92) він не отримав тому, що не було зазначено, кому він адресується. Аби побачити, що написано у поштовому вкладені, потрібно було відкрити конверт і прочитати текст, а там зазначена і сума, яку можна отримати в бухгалтерії ФГ «Алмар» як орендну плату за 2019 та 2020 роки, і інформація, що цю суму адресат відмовився отримати через пошту.

Аргументи сторони позивача про те, що суми грошових переказів не відповідають розміру орендної плати, визначеної у договорі оренди землі, також не гуртуються на належних та допустимих доказах і не відповідають критерію розумності в цивільних правовідносинах. Зокрема, свідок ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат Пинзар І.В. суду пояснили, що зазначений у договорі оренди землі від 01.10.2015 розмір орендної плати було спочатку проіндексовано, а потім до нього було додано плату, що забезпечила конкуренцію на ринку оренди землі. За таких обставин, ФГ «Алмар» з власної ініціативи покращує матеріальне положення позивача у його праві на отримання орендної плати.

Відкидаючи аргументи позивача, суд також враховує що у п. 9 підписаного ним із ФГ «Алмар» договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року передбачено його орендодавця і власника земельної ділянки обов`язок особисто або за його дорученням іншої особи звернутися по виплату орендної плати. Такий обов`язок орендодавця узгоджується з його правом обирати вид орендної плати (у грошовому виразі чи в натуральній формі).

Фактично, за відсутності підтвердження об`єктивних перешкод, орендодавець не виконав умови договору щодо отримання орендної плати, оскільки не звертався до ФГ «Алмар» у 2019-2021 роках за орендною платою, не повідомляв про форму (вид) орендної плати, не з`явився до відділення поштового зв`язку за поштовими переказами, відмовлявся від отримання відповідних повідомлень та листів.

Звертаючись до суду за захистом, позивач посилався як на правову підставу вимоги про дострокове розірвання договору оренди землі, - систематична несплата орендарем орендної плати.

Викладеним вище аналізом доказів та відповідного законодавства встановлено, що впродовж 2019-2021 років позивач умисно уникав отримання нарахованої ФГ «Алмар» орендної плати.

Отже, позивач в суді не довів, а відповідач належними, допустимими і достатніми доказами спростував, факт систематичної несплати орендної плати. Тому відсутні передбачені законом підстави для розірвання договору оренди землі, укладеного між сторонами 01 жовтня 2015 року, і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ФГ «Алмар» заборгованості з виплати орендної плати, суд враховує:

Відповідно до приписів ст.ст. 3, 11, 509, 629 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Невиконання зобов`язань або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання (ст. 610 ЦК України), в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

В цій цивільній справі боржником виступає орендар ФГ «Алмар». Належними, допустимими і достатніми доказами, в тому числі і поданими самим позивачем (а.с. 47), в суді доведено, що відповідач у листопаді місяці 2019, 2020 та 2021 року нараховував ОСОБА_1 орендну плату за передачу майна в оренду, він застосував всі можливі засоби (а.с. 88-95), щоб виплатити позивачу нараховану орендну плату у розмірі більше як вдвічі більшому ніж передбачено договором. За таких обставин у діях відповідача не вбачається прострочення боржника.

Цивільний закон, зокрема, ч. 4 ст. 612 ЦК України, передбачає, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч. 1 ст. 613 ЦК України). Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (ч. 4 ст. 613 ЦК України).

Судом встановлено, що кредитор ОСОБА_1 у договірних правовідносинах із ФГ «Алмар» не вчиняв будь-яких дій, передбачених п. 9 договору оренди землі від 01 жовтня 2015 року, для отримання орендної плати в 2019, 2020 та 2021 роках; він умисно не приймав від ФГ «Алмар» виконання зобов`язання з виплати орендної плати, і такі обставини доведені письмовими доказами (а.с. 88-95) і опосередковано підтверджуються неведеними вище поясненнями в суді позивача.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідач належним чином виконав свій договірний обов`язок про нарахування та виплату позивачу орендної плати в 2019, 2020 та 2021 році.

Однак, позивач, діючи недобросовісно, умисно штучно створив імітацію ситуації, ніби ФГ «Алмар» допустив систематичну несплату орендної плати, а також своєю суперечливою поведінкою допустив прострочку кредитора.

Як слідує з пояснень представника відповідача в суді, нарахована ОСОБА_1 орендна плата закумульована на відповідному рахунку ФГ «Алмар», і позивач у будь-який час може заявити про її виплату.

Позивач заявив у цій справі майнову вимогу на суму 8517 гривень 13 копійок, в тому числі: 5774 гривні 88 копійок орендна плата, 273 гривні 75 копійок 3% річних, 1390 гривень 87 копійок інфляційні витрати, 1077 гривень 63 копійки пеня.

ФГ «Алмар» за період, про який заявив ОСОБА_1 , нарахувало йому орендної плати в розмірі 22800 гривень (а.с. 91), що є в чотири рази вищим розміром від заявленої позовної вимоги.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що для належного захисту майнового інтересу позивача, наразі відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову в цій частині.

Отже, ОСОБА_1 слід відмовити в позові до Фермерського господарства "АЛМАР" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по оренді за землю.

Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

За приписами частин 1 і 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи такі положення цивільного процесуального законодавства суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають компенсації.

Представник відповідача адвокат Пинзар І.В. у відзиві (а.с. 86) заявив про наявність у відповідача витрат на надання правничої допомоги у сумі 20 тисяч гривень і просив на підставі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Дійсно, ч. 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

На підстав викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 509, 526, 610-614, 627, 628, 629, 638 ЦК України, ст.ст. 90, 93 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», укладеним між сторонами договором оренди землі без номера від 01 жовтня 2015 року, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 133, 141, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 відмовити в позові до Фермерського господарства "АЛМАР" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по оренді за землю.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на 15-ту годину 10 жовтня 2022 року. Зобов`язати представника відповідача адвоката Пинзаря Ігоря Віталійовича до початку призначеного судового засідання подати докази про понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Фермерське господарство «Алмар», юридична адреса: вул. Центральна, 57, в с. Котюжани Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, .

Повний текст судового рішення складено і підписано 30 вересня 2022 року.

Суддя: _________