Номер провадження: 22-ц/813/7260/22
Справа № 495/6528/21
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Анісімової Н.Д. 01 вересня 2021 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2021 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву апелянта про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2022 року у справі № 495/5950/21 було визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , та припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.07.2021 року, що стягуються на підставі судового наказу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/3557/20. На думку апелянта, вказаним судовим рішенням встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 на момент подання позову вже проживав разом із батьком, у зв`язку із чим ОСОБА_4 не мала права на отримання аліментів на сина.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом розділу ІІ ЦПК України, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який особливою формою судового рішення.

Такий спрощений вид провадження (хід якого взагалі не фіксується) застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.

Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак, в силу очевидності права вимоги заявника, відсутній спір про наявність самого права.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 166 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно.

Колегія суддів зазначає, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом враховано, у проваджені Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на час розгляду заяви про видачу судового наказу перебувала цивільна справа №495/5950/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області) про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та припинення стягнення аліментів. Станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу дана справа не була розглянута.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу місце проживання дитини ОСОБА_3 не було визначено, оскільки наявний судовий спір з цього приводу, що свідчить про відсутність виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, оскільки із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, а також з урахуванням того, що розв`язання цієї вимоги пов`язане із вирішенням спору про право.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2022 року у справі № 495/5950/21 було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 на момент подання позову вже проживав разом із батьком, у зв`язку із чим ОСОБА_4 не мала права на отримання аліментів на сина.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що вказане рішення суду не набрало законної сили, оскільки було оскаржено у апеляційному порядку ОСОБА_4 , а тому обставини, встановлені при розгляді справи № 495/5950/21, не є преюдиційними для розгляду даної справи.

Крім того, безпідставним є клопотання апелянта про постановлення судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу.

Колегія суддів зазначає, що видача судового наказу відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції наділений лише повноваженнями щодо перегляду в апеляційному порядку ухвал про відмову у видачі судового наказу.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2021 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе