Провадження № 2/752/3896/22
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
26 серпня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,
в місті Києві в пиміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельничук Ілона Вікторівна до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батькіських прав,-
23.10.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .
02.11.2021 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. позовну заяву залишено без руху, позивачці надано строк на усунення її недоліків. У встановлений в ухвалі строк позивачка усунула недолік позовної заяви.
26.11.2021 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
03.12.2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача про приєднання до матеріалів справи копію висновку психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заяву приєднано до матеріалів справи.
23.03.2022 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 26.08.2022 року частину позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину залишено без розгляду.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримує. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник позивачки-адвокт Мельничук І.В. у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Надали заяву в якій зазначили, що не заперечують проти задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся направленням судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.
Представник відповідача- адвокат Денисенко Є.В. подав до суду заяву про відкладення розгляду справу на іншу дату, через неможливість його у часті у розляді справи.
За даними матеріалів справи відповідач не скористався правом пдачі відзиву на позов.
З огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10, 16).
Сімейне життя батьків дитини ОСОБА_3 не склалося. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2012 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.9).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 07 серпня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , її прізвище після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 ». (а.с.16).
Як видно зі змісту акту місця проживання від 04.10.2021 року, актом засвідчено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та відчимом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.15).
З висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вих. № 108/24-1913 від 11.08.2022 року вбачається, що згідно з листа Солом`янського районного у місті Києві центру соціальних служб у неповнолітньої ОСОБА_7 відмічаються реакції емоційної напруженості при згадуванні про батька. У бесіді ОСОБА_7 повідомила, що батько не вітає її зі святами, не спілкується з нею, матеріально не підтримує. Надала заяву про те, що не проти позбавлення батьківських прав її батька. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.131-132).
За даними довідки № 02-04/260 від 09.09.2021 виданої Ліцеєм № 227 імені М.М.Громова міста Києва вбачається, що ОСОБА_7 навчається в 10-А класі ліцею. Зі слів класного керівника ОСОБА_9 в освітньому процесі в ліцеї бере участь мати дитини ОСОБА_1 .. Батько дитини - ОСОБА_2 протягом навчання з класним керівником не спілкувався, в освітньому закладі батьківські зустрічі не відвідував, навчанням та досягненням дитини не цікавився (а.с. 13).
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відносно дочки, позивачка стверджує, що з листопада 2012 року відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо матеріального забезпечення їх спільної дитини та не приймає участі у її вихованні і житті. Останні зустрічі з батьком спричинили у дитини довготривале загострення психоневрологічного захворювання.
З висновку психологічного обстеження ОСОБА_3 , яке проводилося 22.10.2021 року психологом ОСОБА_10 вбачається, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, не сумує за ним. Дитина песимістично налаштована щодо ймовірного свого подальшого спілкування з батьком, по відношенню до батька відчуває образу, страх та сприймає небезпеку від нього як реальну.
Наразі, судом встановлено, що відповідач жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що є грубим порушенням вимог статті 150 СК України.
За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
Відповідач тривалий період часу не спілкується з дочкою, відповідно позбавлення його батьківських прав не завдасть дитині ніякої моральної шкоди, оскільки зв`язок між ними вже давно втрачено, дитина не бажає спілкуватися з батьком.
З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до правил статті 141 ЦПК України покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачці понесені витрати на сплату судового збору за розгляд судом позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
На підставі викладеного керуючись Законом України "Про Охорону дитинства" ст. ст. 150, 164-166 Сімейного кодексу України ст. ст. 3, 4, 88, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 280, 281 ЦПК України ЦПК Украйни, суд -
позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельничук Ілона Вікторівна до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батькіських прав, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народився у місті Києві батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк