КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року місто Київ.

Справа 752/2557/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11031/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року (у складі судді Шевченко Т.М., дата складання повного тексту 08 серпня 2022 року )

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14.02.2015 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. У зв?язку із погіршенням стосунків у сім?ї, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач зазначає, що у шлюбі сторонами набуто нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 861 721 грн., яка є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу у рівних частках між ними.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

В скарзі посилалась на те, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Вказує на те, що відповідач не довів, що спірна квартира придбана за його особисті кошти.

Та обставина, що відповідач за місяць до придбання спірної квартири продав іншу квартиру, яка була йому подарована не доводить, що кошти від реалізації квартири були використані на придбання спірної квартири, а не на придбання іншого майна, чи залишились у відповідача .

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - адвокат Шевченко Т.М. доводи скарги підтримала.

Відповідач заперечував проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, представника позивача та відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення таким вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

При розгляді даної справи суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

Сторони перебувають в шлюбі з 14 лютого 2015 року, зареєстрованому в РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами спору 11 грудня 2018 року у період зареєстрованого шлюбу.

В частині джерела походження грошових коштів на придбання спірної квартири судом встановлено наступне.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає про придбання спірної квартири хоча і в період шлюбу, однак за особисті грошові кошти, отриманні за місяць до придбання спірної квартири, від продажу іншої квартири, яка належала відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. за реєстровим номером 1523, відповідно до якого ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 42-43, 44).

24.11.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Демчук Л.В. за реєстровим номером 2749, за умовами якого ОСОБА_2 відчужено зазначену квартиру за ціною продажу 600 000 грн. (а.с. 48).

Менше, ніж через місяць, 11.12.2018 року ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири за ціною 861 721 грн.

Вказані обставини свідчать про те, що основним джерелом походження коштів для придбання спірної квартири були грошові кошти, отримані ОСОБА_2 від продажу квартири, що належала останньому на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, укладеного 31.03.2014 року, тобто, до укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_1 .

За вказаних підстав, суд вважав доведеним те, що відповідач ОСОБА_2 в ході розгляду справи спростувавпрезумпцію спільності спірного майна.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може з огляду на те, що на спростування презумпції спільності придбаного під час шлюбу майна, відповідач надав лише два договори купівлі-продажу, які наведено вище.

Надаючи оцінку таким доказам, суд не врахував, що подані договори доводять лише факт продажу однієї квартири та придбання іншої квартири з проміжком часу в місяць.

Порівнявши ціну продажу, суд встановивши, що спірна квартира на 261 грн. 721 коп. дорожча від тієї квартири, що продавалась відповідачем, дійшов до помилкового висновку, що останній спростував презумпцію спільності майна набутого під час шлюбу, з огляду на те, що жодного доказу, який би доводив, що різниця в ціні також була внесена з особистих коштів відповідача суду не подавались.

Відповідачем також не надавалось суду першої інстанції жодного доказу тому, що кошти, отримані ним, від продажу подарованої йому квартири, були витрачені на придбання спірної квартири.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що ним також був проданий автомобіль , придбаний до шлюбу, кошти від продажу якого він також витратив на придбання спірної кватири.

Разом з тим відповідач не надав суду договір купівлі-продажу такого транспортного засобу, та пояснив, що докази такого продажу в нього відсутні, так як він передав автомобіль за довіреністю.

Позивач в даній справі заперечувала той факт, що спірна квартира була придбана саме за кошти від реалізації квартири, яку відповідач набув у власність за договором дарування.

Представник позивача в Київському апеляційному суді надала пояснення, що зі слів позивача їй відомо, що відповідач продав свою квартиру з метою відшкодування збитків особі, постраждалій в ДТП, в якій він був визнаний винним, а спірна квартира придбавалась за спільні кошти.

З огляду на те, що презумпцію спільності майна за законом зобов`язаний спростувати саме відповідач, який не надав суду належних та допустимих доказів тому, що саме за його особисті кошти була придбана спірна квартира, висновок суду про спростування відповідачем презумпції спільності майна не відповідає фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

За таких обставин, з огляду на те, що частки подружжя у спільному майні за законом є рівними, та не встановлення судом обставин, передбачених ч.2 та 3 ст. 70 СК України, які б давали суду підстави для відступлення від рівності часток, позовні вимоги, заявлені позивачем є доведеними та підлягають до задоволення.

В порядку поділу спільного майна подружжя суд визначає за кожним із подружжя їх право власності на 1/2 частину спірної квартири.

З огляду на викладене, апеляційний суд встановив, що рішення суду про відмову в задоволені позову ухвалене з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, а ті обставини, які суд вважав встановленими є не доведеними, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нового рішення про задоволення позову про поділ майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно до задоволених вимог.

Так як апеляційним судом задоволено позов позивача в повному обсязі з відповідача на її користь підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в загальній сумі 25612 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст.268, 367, 374-376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 25612 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф.Мазурик