ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/8111/18 Номер провадження 22-ц/814/3014/22Головуючий у 1-й інстанції Єжов В.А. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача : Дряниці Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Хіль Л.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Натина Андрія Олексійовича на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.09.2015 о 15 годині 30 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Хюндай» державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача та «Міцубісі» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.10.2015 у справі №638/15559/15-п відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Міцубісі» державний номер НОМЕР_2 , який є забезпеченим транспортним засобом за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Власник пошкодженого транспортного засобу звернулася до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування. Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в сумі 50662,20 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, та сплатив за послуги аварійного комісара у сумі 662,20 грн.

На підставі ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 50 662, 20 грн. та суму судового збору, сплачену при зверненні до суду.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 662 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, у сумі 1762 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду, відповідач оскаржив його у апеляційному порядку через свого представника.

В доводах апеляційної скарги апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо наявності вини відповідача у скоєнні ДТП, що сталась 01.09.2015.

Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, та разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2015 о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Хюндай» державний номер НОМЕР_1 , на перехресті пров. Спартаківський - пл. Конституції не виконав вимог дорожнього знаку 2.1 /дати дорогу/ ПДР України допустив зіткнення з автомобілем «Міцубісі» державний номер НОМЕР_2 , який рухався головною дорогою.

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.10.2015 у справі №638/15559/15-п ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Постанова набула законної сили 23.10.2015.

Відповідно до звіту №47/10/2015 дослідження спеціаліста-автотоварознавця, складеного 18.12.2015, вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ складає 76714,38 грн., в тому числі ПДВ.

На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Потерпілий був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АІ/6968131.

Завдана шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.

Власник автомобіля, пошкодженого внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , на підставі ст.35, п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України спочатку з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а в подальшому з заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 01.09.2015 на перехресті пров. Спартаківський-пл. Конституції в місті Харкові за участю автомобілів «Хюндай» державний номер НОМЕР_1 та «Міцубісі» державний номер НОМЕР_2 .

Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України №749 від 03.02.2016 прийнято рішення про відшкодування шкоди на рахунок потерпілого ОСОБА_2 у сумі 50000,00 грн., а також витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 662,20 грн.

Позивачем 03.02.2016 року згідно платіжного доручення №749рв була здійснена виплата страхового відшкодування потерпілій особі - ОСОБА_2 в розмірі 50000,00 грн., на підставі наказу №749 від 03.02.2016. Зазначений факт підтверджується довідкою №1 від 19.01.2016 про розмір відшкодування шкоди з фонду потерпілих.

Вартість послуг аварійного комісара складає 662,20 грн. Факт оплати послуги позивачем підтверджується платіжними дорученнями №хв-0000047 від 24.11.2015 на суму 222,20 грн. та № 0000047рв від 26.01.2016 на суму 440,00 грн., а всього у розмірі 662,20 грн.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Отже, з моменту виплати страхового відшкодування, у позивача виникло право вимоги до відповідача, винного у завданні шкоди автомобілю «Міцубісі» державний номер НОМЕР_2 , щодо відшкодування спричиненої шкоди в сумі 50662,20 грн.

При цьому судом зазначено, що відповідачем не спростовано обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, не надано доказів , які б спростували законність цих вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

З матеріалів справи вбачається, що вина відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП встановлена постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.10.2015 у справі №638/15559/15-п. Постанова набула законної сили 23.10.2015.

В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не потребують доказування.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини відповідача у скоєнні ДТП в наслідок чого була заподіяна матеріальна шкода.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо безпідставності відшкодування шкоди потерпілому саме МТ СБУ, оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП мав поліс страхування , відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на викладене, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, врахувавши положення законодавства, дійшов висновку про те, що МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України.

Доказів на спростування встановлених місцевим судом обставин відповідачем надано не було.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що МТСБУ не пропущено строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявив представник відповідача, оскільки регламентну виплату потерпілій у ДТП особі МТСБУ здійснило 03.02.2016 року, а з позовом до суду звернулося 07.11.2018 року.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Натина Андрія Олексійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді : Л.І. Пилипчук

Л.М. Хіль