Провадження № 2-з/752/380/22
У Х В А Л А

26.09.2022 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

при секретарі Пастух З.Ф.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужового незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

до Голосіївського районного суду м. Києва до подачі позовної заяви надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру по АДРЕСА_1 та встановлення заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна - квартири по АДРЕСА_1 .

Свою заяву представник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду із позовом до ОСОБА_2 та державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В.(з відкриттям розділу) №44487131 від 07.12.2018; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №29330414, який внесено на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. (з відкриттям розділу) №44487131 від 07.12.2018; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділ щодо об`єкта нерухомого майна 000, який відкрито на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. (з відкриттям розділу) №44487131 від 07.12.2018; визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. №44487060 від 07.12.2018.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року, відповідно до якого у задоволенні вищевказаного позову відмовлено, зазначено, що у Державного реєстратора КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» не було підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Суд вважає, що, оскільки обтяження на квартиру, яка є предметом іпотеки, було зареєстровано після реєстрації Іпотечного договору, вказане не є підставою для відмови у вчиненні реєстраційних дій.

В матеріалах справи № 752/10924/19 заявник зазначає, що однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав, у тому числі права власності на квартиру АДРЕСА_2 , є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, що передбачено пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Арешт підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Верховний Суд також роз`яснив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (постанова Верховного Суду у справі № 643/12369/19 від 19.02.2021 року). І п. 6 ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону передбачена наявність такого зареєстрованого обтяження як прямої підстави для відмови в державній реєстрації прав.

Зі змісту Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно, про що зробив висновок і Верховний Суд у Постанові від 10.04.2018 р. по Справі №910/4772/17.

Зважаючи на викладене, рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 44487131 від 07.12.2018 суперечить самій суті державної реєстрації прав, наведеній у ч.1 ст. 2 Закону, оскільки проведена державна реєстрація прав суперечить судовому рішенню у вигляді забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, який був здійснений на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 12.11.2018 по справі №752/23159/18.

Ухвала про забезпечення позову по справі №752/23159/18 набрала законної сили, не була скасована, не втратила юридичну силу, була чинною на момент проведення оскаржуваних реєстраційних дій, а отже сам факт прийняття рішення про проведення державної реєстрації створює умови для ухилення від виконання ухвали про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08.06.2021 № 346/1305/19 детально розглядала питання, чи є арешт квартири, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після того, як банк зареєстрував за собою іпотеку, підставою для відмови у державній реєстрації права власності на предмет іпотеки, зазначивши, що однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, арешт, накладений у порядку забезпечення цивільного позову на передане в іпотеку майно, є підставою для відмови в державній реєстрації за іпотекодержателем права власності на таке майно. Голосіївський районний суд міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі №752/10924/19 не врахував вищезазначене.

В той же час, 26 листопада 2021 невстановленими особами, ідентифікувати яких Позивачеві не вдалося, за вказівкою ОСОБА_2 - особи, яка може набути статусу Відповідача у даній справі було вчинене протиправне проникнення до житла ОСОБА_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті здійснення несанкціонованого доступу до житла невстановлені особи незаконно замінили замки на вхідних дверях квартири, позбавивши Заявника можливості користуватися вищезазначеним житлом та встановивши фактичний контроль над квартирою. Жодного рішення суду щодо виселення ОСОБА_1 з належного їй на праві власності майна за адресою АДРЕСА_1 теж не існує.

За результатами вчинюваних невстановленими особами дій було викликано представників патрульної поліції Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, якими було організоване оперативне збирання інформації про вищезазначені протиправні дії безпосередньо на місці та прийнято заяву про кримінальне правопорушення.

Крім того, в подальшому ОСОБА_1 незаконно була знята з місця реєстрації за вказаною вище адресою, не хоча зняття з реєстрації відбувається лише за заявою особи, яка бажає знятись з місця реєстрації. Заява подається особисто, або її уповноваженим представником. Дане твердження підтверджується і самим текстом заяви про зняття з реєстрації місця проживання.

Визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання Заявника працівником Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації є предметом позову в межах справи № 752/1273/22, що розглядається Голосіївським районним судом міста Києва.

Зважаючи на викладене, належне на праві власності ОСОБА_1 майно знаходиться у чужому незаконному володінні.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 за участі реєстратора було вчинено комплекс реєстраційних дій, що мають ознаки рейдерства та які призвели до протиправного відчуження у Заявника нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Вищезазначені обставини свідчать про перебування квартири АДРЕСА_2 , у чужому незаконному володінні, адже порушені права Заявника щодо володіння, користування і розпорядження належним йому майном одночасно.

На даний час, між Позивачем та Особою, яка може набути статусу Відповідача, наявний спір у цивільний справі №752/10924/19, предметом якого є визнання протиправними та скасування рішень та записів державного реєстратора щодо реєстрації права власності на нерухоме майно.

У Постанові від 25.08.2022 року Київський апеляційний суд, зокрема, зауважує, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

В той же час, Київський апеляційний суд наголошує, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).

Таким чином, пряме посилання Київського апеляційного суду у постанові від 25.08.2022 року по справі №752/10924/19 на необхідність захисту прав шляхом подачі позову про витребування майна з чужого незаконного володіння додатково вказує саме на потребу у застосуванні даного способу захисту прав, який є належним.

Зважаючи на викладене вище, вжиття заходів забезпечення позову в даній справі є необхідним.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільногопроцесуальногозаконодавства при розглядізаяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, щовиникміж сторонами, а такожвідповідність виду забезпечення позову, який просить застосуватипозивач, сутіпозовнихвимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньомувиконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 висловила позицію, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужового незаконного володіння.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на квартиру по АДРЕСА_1 та встановити заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного нерухомого майна.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

Згідно з п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» «право на суд», одним із аспектів якого є право на доступ, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Обрані заявником способи забезпечення позову відповідають характеру спірних правовідносин і зможуть забезпечити виконання рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи предмет позову, з якими заявник має намір звернутись до суду, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити виконання рішення суду, призвести до подальшого відчуження майна і вплинути на права позивача у справі, а також позбавити його права на ефективний спосіб захисту.

Керуючись ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужового незаконного володіння задовольнити.

Накласти арешт на квартиру по АДРЕСА_1 .

Встановити заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна - квартири по АДРЕСА_1 .

Стягувачем за даною ухвалою є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Строк предявлення ухвали до виконання становить 3 (три) роки.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: