Провадження №2/193/193/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

04 квітня 2022 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шумської О.В.

за участю секретаря Мельникової Т.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Девладівської сільської ради, третя особа ОКП "Софіївське БТІ", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ :

28 грудня 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Девладівської сільської ради, третя особа ОКП "Софіївське БТІ", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В позовній заяві представник позивача вказує, що з початку 1986 року позивач стала проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 після чого 16 лютого 1991 року вони з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

У літку 1987 року колгосп «Росія» Софіївського району Дніпропетровської області виділив ОСОБА_3 на виплату для проживання з сім`єю житловий будинок АДРЕСА_1 .

За даний житловий будинок ними колгоспу «Росія» було сплачено 26 грудня 1991 року кошти після чого житловий будинок було передано їм у власність але окрім квитанції про сплату колгоспу 2159 карбованців від 26.12.1991 року та технічного паспорту на житловий будинок від 10.10.1993 року інших документів не збереглося.

Оселившись в будинку, вони з чоловіком за власні кошти та власними силами зробили в ньому ремонт, відремонтували та збудували нові господарчі споруди. В подальшому завели власне господарство, розводили птицю та худобу, вирощували продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачували кошти за комунальні послуги та земельний податок.

28 січня 2003 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано, колишній чоловік став проживати окремо від їх сім`ї разом зі своєю матір`ю в с. Райполе Софіївського району, а позивач з дітьми залишилася проживати в житловому будинку по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 02.08.2011 року.

За життя ОСОБА_3 не оформив права власності на житловий будинок та не здійснив державної реєстрації такого права.

З моменту їх вселення з чоловіком в будинок та смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до теперішнього часу, крім позивача цим будинком ніхто не користувався. Позивач є єдиною хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу.

Маючи на меті приватизувати присадибну земельну ділянку позивач звернулася за відомостями про реєстрацію житлового будинку по АДРЕСА_2 до ОКП «Софіївське БТІ», яке надало довідку про те, що вказаний житловий будинок не зареєстрований.

Крім цього позивачем сплачуються послуги за газопостачання, постачання електроенергії, водопостачання.

Житловий будинок АДРЕСА_2 розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці за який позивачем сплачується земельний податок.

Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 293 від 30 листопад 2021 року правовласності на житловий будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Вартість домоволодіння відповідно звіту про оцінку вартості житлового будинку з надвірними забудовами, розташованого за адресою АДРЕСА_2 від 05 грудня 2021 року, становить 178 618.00 гривень.

Житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно технічного паспорта загальною площею 70,6 кв.м., житловою 43, 5 кв.м.

Таким чином, з липня 2011 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням АДРЕСА_2 , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.

Позивач та представник в судове засідання не з`явилися,представник позивача нада суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.Проти задоволення позову не заперечують.

Від представника третьої особи до суду заяв не надходило.

Судове засідання проведено без участі учасників справи, без фіксації судового засідання технічними засобами.

Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Судом встановлено, що з початку 1986 року позивач стала проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 після чого 16 лютого 1991 року вони з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданим Ордо-Василівською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області.

Влітку 1987 року колгосп «Росія» Софіївського району Дніпропетровської області виділив ОСОБА_3 на виплату для проживання з сім`єю житловий будинок АДРЕСА_1 . За даний житловий будинок ними з чоловіком ОСОБА_3 колгоспу «Росія» було сплачено 26 грудня 1991 року кошти після чого житловий будинок було передано їм у власність але окрім квитанції про сплату колгоспу 2159 карбованців від 26.12.1991 року та технічного паспорту на житловий будинок від 10.10.1993 року інших документів не збереглося.

Оселившись в будинку, вони з чоловіком за власні кошти та власними силами зробили в ньому ремонт, відремонтували та збудували нові господарчі споруди. Завели власне господарство, розводили птицю та худобу, вирощували продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачували кошти за комунальні послуги та земельний податок.

28 січня 2003 року шлюб між ними було розірвано, колишній чоловік став проживати окремо, а позивач з дітьми залишилася проживати в житловому будинку по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 02.08.2011 року.

За життя ОСОБА_3 юридично не оформив права власності на житловий будинок та не здійснив державної реєстрації такого права.З моменту їх вселення з чоловіком в будинок та смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до теперішнього часу, крім позивача цим будинком ніхто не користувався, позивач є єдиною хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу.

Маючи на меті приватизувати присадибну земельну ділянку позивач звернулася за відомостями про реєстрацію житлового будинку по АДРЕСА_2 до ОКП «Софіївське БТІ», яке наддало довідку про те, що вказаний житловий будинок не зареєстрований. Крім цього позачем сплачуються послуги за газопостачання, постачання електроенергії, водопостачання.

Житловий будинок АДРЕСА_2 розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці за який позивачем сплачується земельний податок.

Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 293 від 30 листопада 2021 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Вартість домоволодіння відповідно звіту про оцінку вартості житлового будинку з надвірними забудовами, розташованого за адресою АДРЕСА_2 від 05 грудня 2021 року, становить 178 618.00 гривень.

Житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно технічного паспорта загальною площею 70,6 кв.м., житловою 43, 5 кв.м.

Таким чином, з липня 2011 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує

десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням АДРЕСА_2 , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.

Вище вказані обставини, підтверджуються договорами про надання послуг газопостачання, користування електроенергію, Розрахунковими книжками за електроенергію, розрахунковими книжками з оплати за природний газ, власності, технічним паспортом житлового будинку, копіями особистих рахунків з погосподарських книг за 1991-2021р.р

Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволоділа майном, вважаючи себе його власником.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, заволоділа нерухомим майном, і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком АДРЕСА_2 , поводячись як власник, більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16, 328, 344, 392 ЦК України, ст. 10 - 13, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282, 283 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Девладівської сільської ради, третя особа ОКП "Софіївське БТІ", про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м. вартістю 178 618, 00 гривень із надвірними будівлями та спорудами: літня кухня; тамбур; гараж; сарай; підвал; вбиральня; огорожа; замощення; колодязь.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Шумська