Номер провадження: 22-ц/813/4594/22
Справа № 523/6470/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів (а.с.1-4).

27 липня 2021 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень з подальшою індексацією відповідно до закону, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 10 квітня 2021 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.59-62).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2021 року та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн і до повноліття дитини, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі 10 500 грн, які понесені на правову допомогу (а.с.66-71).

Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

16 травня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду клопотання ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у Державної податкової служби України (Адреса: 04053, м.Київ. Львівська пл., 8, E-mail: ) завірені належним чином відомості про отримання доходів у будь-якому вигляді громадянином України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відомості щодо будь-яких банківських рахунків, які відкриті на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та завірені копії всіх наявних документів вказаної особи.

Витребувано у Державної служби морського та річкового транспорту України (Адреса: 03110, м. Київ, вул. Преображенська. 25, Тел.: НОМЕР_2 , Е-mail: ) завірені належним чином відомості про оформлення або продовження строку дії посвідчення особи моряка (паспорта моряка) на ім`я громадянина України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та завірені копії всіх наявних документів вказаної особи, у тому числі документи про освіту, заяву-анкету, документи, що підтверджують несення служби на борту судна.

Витребувано у Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (Адреса: 01601. м. Київ, вул. Володимирська, 26. Тел.: НОМЕР_3 , E-mail: ) завірену належним чином інформацію стосовно перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 2020 року по 06 квітня 2021 року, з зазначенням причин перетинання та на підставі якого документу здійснювався перетин державного кордону.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

30 травня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

14 червня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано лист Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (адміністрація судноплавства) в якому повідомлено, що капітаном Одеського морського порту видано посвідчення особи моряка від 12.06.2019 року НОМЕР_4 громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з терміном дії до 12.06.2024 року.

15 червня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано лист Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України яким надано інформацію щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою території АР Крим зазначеним громадянином в період з 2020 по 06.04.2021 року. Відповідно до вказаного листа, ОСОБА_3 перетинав держаний кордон України в напрямку «в`їзд» 26.01.2020 року, характеристика ТЗ THY467 Стамбул Одеса.

07 липня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано лист Державної податкової служби України. Відповідно до вказаного листа, державна податкова служба повідомляє, що до контролюючих органів не надходять відомості про відкриті рахунки фізичними особами, які не є особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність або підприємцями.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020\

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі - 15000,00 грн. на дитину щомісячно, та з того, що обов`язок утримувати дитину покладено на батьків в рівних частинах. Тому, виходячи з того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, врахувавши стан здоров`я відповідача та можливість забезпечення відповідачем належного рівня існування дитини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень з подальшою індексацією відповідно до закону, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 .

Доводи апеляційноїскарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було досліджено тих обставин, що представник ОСОБА_1 подавав адвокатські запити у відповіді на які йому було відмовлено і саме через вказане не було змоги надати докази можливості сплачувати ОСОБА_3 суму аліментів у розмірі 15000 грн. Також апелянт наголошує на тому, що з моменту народження дитини відповідач не бере участі в її утриманні, а всі витрати забезпечує мати ОСОБА_1 . Апелянт просить суд звернути увагу на те, що відповідач працює моряком, на підтвердження вказаного, як зазначає апелянт, представником ОСОБА_1 було подано адвокатські запити, зокрема, до Дипломно-паспортного відділу Управління (служби) капітана Одеського морського порту, та з огляду на це апелянт вважає, що відповідач має можливість забезпечувати матеріальну підтримку доньки адже заробіток моряка є достатньо високим.

Апеляційний суд відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 31 липня 2013 року, у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 25 січня 2014 року.

01 квітня 2015 року Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 , було розірвано.

09 березня 2016 року Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 . Відповідно до довідок, № ШЗ-43911-ф/л від 20.03.2019 року та Довідкою № ШЗ-82997-ф/л від 12.05.2020 року, донька проживає разом з позивачкою та перебуває на утриманні позивача, проживаючи з нею, а тому саме позивач здійснює витрати на утримання дитини.

31 березня 2017 року прізвище спільної доньки позивача та відповідача було змінено з Знамеровської на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 від 31. Березня 2017 року.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України).

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 нормативно-правовий акт № 3 від 15.05.2006 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Апеляційний суд наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що у зв`язку з відсутністю достовірної інформації про постійні доходи відповідача, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі стверджує, що підтвердженням можливості ОСОБА_3 сплачувати аліменти у розмірі 15000 грн є сам факт того, що відповідач є моряком.

Апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що жодних доказів можливості сплати зазначеної суми позивачем до суду не надано.

Крім того, відповіді, які отримані апеляційним судом на виконання ухвали про витребування доказів не підтверджують , також, можливості стягнення з відповідача аліментів в розмірі 15000 грн. щомісячно.

Так, зокрема, факт наявності у ОСОБА_3 посвідчення моряка лише посвідчують статус особи, як моряка, проте жодним чином не свідчать про отримання ним будь-яких доходів, оскільки згідно пункту 1 «Положення про посвідчення особи моряка», затвердженого Указом Президента України від 5 червня 1993 року №194/93 посвідчення особи моряка видається громадянинові України, що займає будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна), зареєстрованого на території України чи інших держав - учасниць Конвенції 1958 року про посвідчення особи моряків і звичайно використовуваного для морського плавання. Вказане відповідає також положенням підпункту а пункту 1 статті 1 Конвенції про соціальне забезпечення моряків №70 від 9 жовтня 1987 року.

Також, апеляційний суд приймає до уваги інформацію щодо перетинання ОСОБА_3 державного кордону України, отриману на виконання ухвали суду, та зазначає, що відомості про регулярний виїзд за кордон відповідача, які б свідчили про наявність роботи за контактом, відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 15000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення розміру судових витрат апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, якщо обов`язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанціїї на підтвердження витрат на правничу допомогу, тому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в їх задоволенні.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали б на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30.09.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда