_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/819/22
УХВАЛА

19.10.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача - адвоката Романович А.В. про забезпечення позову, подану по цивільній справіза позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (67222, Одеська область, Березівський район, Коноплянська територіальна громада, с. Джугастрове) про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно, представник позивача - адвокат Романович А.В. надала до суду заяву про забезпечення позову та просить накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0408, яка належить ОСОБА_2 та на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 . При цьому представник позивача посилається на те, що позивачу стало відомо, що відповідач після того як дізнався, що позивач буде в судовому порядку стягувати суму заборгованості, активно продає належне йому майно, а саме йому стало відомо, що відповідач нещодавно продав свій автомобіль. Крім того, відповідач перебуває в зареєстровану шлюбу з ОСОБА_3 . Однак, після того як позивач повідомив відповідачу про намір стягнути заборгованість в судовому порядку, останній ініціював фіктивний судовий процес в Суворовському районному суді м. Одеси про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , судове засідання по справі призначене на 26.10.2022 р.. На думку позивача, зазначені дії направлені на уникнення від відповідальності та неповернення суму боргу навіть після прийняття рішення по справі, оскільки під час перебування у шлюбі відповідач та його дружина - ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до діючих норм законодавства є спільною сумісною власністю подружжя, тобто належить в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , втім титульним власником є лише ОСОБА_3 , Тобто, шляхом фіктивного розірвання шлюбу в судовому порядку, ОСОБА_2 намагається приховати свою частку у спільному майні подружжя та зробити неможливим виконання рішення шляхом звернення стягнення в тому числі на зазначену квартиру. Також відповідачу на праві власності належить ще земельна ділянка, площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0408, яка розташована в Одеській області, відносно якої відповідач також вчиняє спроби щодо продажу. Таким чином, станом на сьогодні є реальні ризики того, що ще до винесення рішення по справі відповідач здійснить відчуження земельної ділянки або квартири, в результаті чого виконання рішення буде утруднене або взагалі неможливе, отже вважають, що єдиним дійсним засобом, який дозволить позивачу реалізувати право на звернення до суду із захистом свої порушених прав є забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та на квартиру. Враховуючи, що ціна позову складає 3 612 339 гривень 39 копійок, застосування даного заходу забезпечення позову є справедливим та співмірним з позовними вимогами, а тому позивач, з метою захисту своїх майнових прав, змушений звернутись до суду із даною заявою.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що накладення арешту на об`єкт нерухомого майнане зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

При таких обставинах, враховуючи предмет та ціну позову, а також викладені у заяві доводи представника позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача, а саме в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0408, яка належить ОСОБА_2 . Щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 слід зазначити, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому арешт слід накласти на Ѕ частку квартири, в іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Романович А.В. про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0408, яка належить ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ), до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Накласти арешт на Ѕ частку квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2 ), до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В іншій частині у задоволенні заяви, відмовити.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР та сторонам для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.