Номер провадження: 22-ц/813/350/22
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Маломуж А.І., повний текст рішення складений 28 травня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила припинити арешт будинку, розташованого на земельній ділянці площею 597 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси №б/н від 24 грудня 2010 року та зареєстровано 27 грудня 2010 року за №10664696 реєстратором Шостої Одеської державної нотаріальної контори, а також припинити запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на будинок, розташований на земельній ділянці площею 597 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , 2010 року, зареєстрований номер обтяження 10664696.

У обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 01 грудня 2010 року між нею та ОСОБА_4 було укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки та садової будівлі, що розташована у АДРЕСА_1 .

10 червня 2020 року позивачці стало відомо, що на її майно було накладено арешт ухвалою суду у зв`язку із забезпеченням позову, проте арешт було накладено 24 грудня 2010 року, тобто вже після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що робить неможливим позивачці розпоряджатися своєю власністю, а вирішити питання щодо його зняття у позасудовому порядку є неможливим.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що об`єкт нерухомого майна на момент накладення арешту був зареєстрований не за ОСОБА_4 , також не відповідає обставинам справи твердження суду про те, що позивачкою не надано доказів звернення до суду з заявою про залучення до участі у справі №2-6993/10 в якості третьої особи, оскільки справа була розглянута у 2016 році, а про існування арешту ОСОБА_2 дізналася лише у 2020 році.

Відзиву до суду надано не було.

Учасники справи про призначене судове засідання на 30 березня 2022 року були сповіщені належним чином (а.с. 92-100).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (07 квітня 2022 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу садової будівлі, що розташована на земельній ділянці 597 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

24 грудня 2010 року у справі №2-6993/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за клопотанням представника ОСОБА_3 , ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було накладено арешт на садову будівлю під АДРЕСА_1 та складається в цілому з садового будинку під літ. «А», загальна площа якого становить 50, 2 кв.м., господарських споруд, призначених на схематичному плані під літерами та цифрами: Б - навіс, В - туалет, Г - душ, Д - сарай; І - мостіння,1-4-огородження, розташованих на земельній ділянці площею 597 кв.м., що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначила, що про накладений арешт вона випадково дізналась лише 10 червня 2020 року.

В рамках справи №2-6993/10 судом ОСОБА_2 залучена до участі у справі не була.

З запису № 10664696, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна Шостою одеською державною нотаріальною конторою вбачається, що арешт на належне позивачці майно накладено згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси № б/н від 27.12.2010 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу.

Судом першої інстанції, під час розгляду справи була витребувана справа №2-6993/10, під час огляду якої судом було встановлено, що під час постановлення ухвали про забезпечення позову від 24 грудня 2010 року представник ОСОБА_4 був присутнім у судовому засіданні, проте не повідомив суд, що спірне майно вже було відчужене іншій особі.

Крім того, з матеріалів справи № 2-6993/10 вбачалося, що КП «ОМБТІ та РОН» листом за вих. № 12672-06/3064 від 29.12.2010 року повідомила суд, що накласти арешт на садову будівлю під АДРЕСА_1 неможливо, у зв`язку з тим, що цей об`єкт нерухомого майна зареєстрований не за ОСОБА_4 , а за іншою фізичною особою з 24 грудня 2010 року.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, на яке було накладено арешт, також вона не приймала участі у розгляді справи №2-6993/10, у зв`язку з чим неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, чим порушив право ОСОБА_2 на користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за подання позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с. 2).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1362 грн. (а.с. 2).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 102 грн. (840 грн. 80 коп. + 1261 грн. 20 коп. (840,20х150%) = 2 102 грн.) за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про зняття арешту з майна - задовольнити.

Припинити арешт будинку, розташованого на земельній ділянці площею 597 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси б/н від 24 грудня 2010 року та зареєстровано 27 грудня 2010 року за №10664696 реєстратором Шостої Одеської державної нотаріальної контори.

Припинити запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на будинок, розташований на земельній ділянці площею 597 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , 2010 року, зареєстрований номер обтяження 10664696.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) судовий збір у розмірі 2 102 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 квітня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда