Постанова

Іменем України

28 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 520/5371/15-ц

провадження № 61-4267св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Одеська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 червня 2020 року в складі судді Пучкової І. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Одеська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником 73/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських споруд, що розташований на земельній ділянці площею 593 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 27/100 частин будинку належать в рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зазначала, що вона користується земельною ділянкою орієнтовною площею 193 кв.м, а відповідачі земельною ділянкою 400 кв.м. При цьому, земельна ділянка, якою користуються відповідачі, обмежена зі сторони АДРЕСА_1 хвірткою та парканом, за межі яких доступу вона не має. Фасадна стіна її будинку довжиною 21, 45 кв.м виходить на територію, якою користуються відповідачі, безперешкодного та необмеженого доступу до стіни свого будинку вона не має. Вважала за справедливе визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток у праві власності на будинок, з урахуванням її прав та інтересів.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року, позов задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками житлового будинку ОСОБА_4 (70/100 частки), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (30/100 частки).

Виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 412 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної, лівої, правої та задньої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування залишено існуючими у фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 .

Виділено в користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельну ділянку площею 178 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної і правої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування залишено існуючими у фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що порядок користування спірною земельною ділянкою між сторонами не визначався, у зв`язку з чим наявні підстави для визначення порядку користування нею відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 18-1051 від 10 грудня 2018 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

ОСОБА_2 через представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року в справі № 6-152цс14, у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2017 року в справі № 909/714/16, від 15 травня 2017 року в справі № 6-841цс16, від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16, від 10 квітня 2019 року в справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року в справі № 686/20582/19-ц, від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17, від 09 вересня 2020 року в справі № 750/1658/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що фактично порядок користування земельною ділянкою був визначений сторонами ще в 1994 році; висновок судової експертизи є необґрунтованим, містить арифметичні помилки; позов пред`явлений з пропуском позовної давності та є передчасним, оскільки за вирішенням цього спору позивач спочатку мала б звернутися до органів місцевого самоврядування, внаслідок чого безпідставно задовольнили позов.

Крім того, апеляційний суд, незважаючи на клопотання про відкладення розгляду справи, розглянув справу у відсутність сторін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 листопада 2021 року справа № 520/5371/15-ц надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_1 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 15 вересня 1949 року ОСОБА_7 було відведено земельну ділянку, площею 595 кв.м, під індивідуальне будівництво житлового будинку.

08 вересня 1950 року між Житловим управлінням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих та ОСОБА_7 було укладено договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою.

ОСОБА_7 на вказаній вище земельній ділянці побудував житловий будинок, загальною площею 30, 6 кв.м, з надвірними спорудами та набув право власності на цей будинок.

20 вересня 1989 року ОСОБА_8 успадкував 1/2 частину зазначеного будинку після смерті ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою. Іншу 1/2 частину було прийнято в спадщину ОСОБА_9

28 грудня 1990 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу частини будинку, згідно з яким ОСОБА_10 набула право власності на 1/2 частину зазначеного будинку з надвірними спорудами. У користування ОСОБА_10 було надано житлову кімнату площею 18, 9 кв.м, літню кухню «Д», сарай «В», навіс «И», вбиральню «Е».

Після набуття права власності на 1/2 частини будинку, власницею ОСОБА_10 було зроблено реконструкцію будинку зі збільшенням загальної площі забудови. Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 18 лютого 1994 року вирішено здійснити перерозподіл часток у праві спільної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оформити право власності за ОСОБА_10 на 73/100 частини будинку, із зазначенням складових цієї частини будинку; за ОСОБА_9 на 27/100 частин будинку, із зазначенням складових цієї частини будинку.

14 березня 1994 року ОСОБА_10 отримала свідоцтво про право власності на 73/100 частин житлового будинку, видане Житлово-експлуатаційним об`єднанням Київського району виконкому Київської районної ради народних депутатів міста Одеси. ОСОБА_9 також отримала свідоцтво про право власності на 27/100 частин будинку.

16 червня 2001 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_1 належні їй 73/100 частини будинку з відповідною частиною надвірних господарських споруджень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлової будівлі житловою площею 95, 8 кв.м та надвірних господарських споруджень: літньої кухні «Г», огорожі № 1-9, мостіння - I - III, розташованих на земельній ділянці площею 593 кв.м, що підтверджується договором дарування частини житлового будинку.

Власниками інших 27/100 частин вказаного будинку на час розгляду справи є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як належна ОСОБА_1 частина будинку, так і частина будинку, належна відповідачам, мають окремі входи, окремі житлові приміщення, кухню та туалет.

Земельна ділянка, на якій розташований будинок, загалом складає 593 кв.м. Площа забудови частини будинку ОСОБА_1 (73/100) без надвірних споруджень складає 155 кв. м.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року за клопотаннями позивача в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

На виконання цієї ухвали Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України надав висновок експертів судової земельно-технічної експертизи № 18-1051 від 10 грудня 2018 року, у якому у зв`язку з неможливістю встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння відповідно до належних їм часток експертами запропоновано альтернативний варіанткористування земельної ділянкою:виділити в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 412 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної, лівої, правої та задньої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування лишити існуючі у фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 ;виділити в користування ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 178 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з приляганням до фасадної і правої зовнішніх меж ділянки. Вхід і в`їзд на ділянку особистого користування лишити існуючі у фасадній межі ділянки зі сторони АДРЕСА_1 .

У суді першої інстанції допитано судового експерта ОСОБА_11 , який пояснив, що у висновку експертизи ним було допущено описки, зокрема не зазначено співвласника ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України).

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

Частиною п`ятою статті 319 ЦК України встановлено, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Установивши, що погодженого або встановленого порядку користування спірною земельною ділянкою між сторонами немає, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, проаналізувавши належним чином висновок експерта, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з запропонованим експертом варіантом експертизи.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами є тривалими та порушення прав ОСОБА_1 мали місце на час звернення її до суду, а тому підстав для застосування позовної давності немає. До того ж із заявою про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_2 до суду першої інстанції не зверталася.

Посилання ОСОБА_2 на порушення її процесуальних прав у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом без її участі, незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки таке клопотання апеляційним судом розглянуто та в його задоволенні вмотивовано відмовлено, що відображено в оскаржуваній постанові апеляційного суду. Окрім цього, відповідач не зазначила, яким чином зазначене вплинуло на правильність висновків судів та законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов