Дата документу 23.02.2022 Справа № 334/6915/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6915/21 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М. В.
Провадження № 22-ц/807/438/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

Дашковська А.В.

суддів: Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Мудрака Дениса Валерійовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.08.1998р. він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 на Товарній Біржі «Торг-Інвест», реєстраційний № Н-1757. У теперішній час позивач не має можливості розпорядитися своїм майном, оскільки договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі не є підставою для реєстрації права власності. Крім того, укладений між сторонами договір купівлі-продажу не було посвідчено нотаріусом. Між сторонами за договором купівлі-продажу від 10.08.1998 всі істотні умови виконані повністю, позивач прийняв предмет договору у своє володіння, однак договір не відповідає діючому цивільному законодавству, оскільки не посвідчений нотаріально.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 10.08.1998, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 10 серпня 1998 року Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест», реєстровий Н-1757.

Визнано за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу як особа, яка не брала участь у справі, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В скарзі зазначає, що його не було залучено у цю справу, хоча рішенням суду порушуються його права, оскільки він є спадкоємцем після смерті власника квартири ОСОБА_3 , яка померла задовго до звернення ОСОБА_2 з позовом до неї як відповідача до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу з боку позивача не надійшло.

В судове засідання апеляційного суду 23 лютого 2022р. з`явився апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Мудрак Д.В., які підтримали апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2 , будучи повідомлений про це судове засідання, до суду не з`явився. Апеляційну скаргу та судову повістку ним отримано 18.12.2021р., про що мається зворотне поштове повідомлення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта та його адвоката, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши витребувану спадкову справу № 94/2014, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.08.1998р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 на Товарній Біржі «Торг-Інвест», реєстраційний № Н-1757 (а.с.5).

Проте, право власності на вказану вище квартиру в ОП ЗМБТІ не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» на теперішній час договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі, не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Суд визначив, що на спірні правовідносини поширюються вимоги ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, про дійсність якого заявлено позовні вимоги, а також ЗУ «Про товарну біржу».

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд виходив із приписів ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу» та ст..ст. 153, 224, 227 ЦК УРСР, та вирішив позов згідно до положень ч. 4 статті 47 ЦК УРСР, вказуючи, що сторони виконали договір, але відповідач від нотаріального посвідчення договору ухиляється. При цьому, судом враховано, що поданою письмовою заявою від 11.10.2021р. ОСОБА_3 визнала позов ( а.с. 15).

Апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 як особою, що не залучалась до участі у справі, який вказує, що є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , яка померла ще у 2014р., а тому визнавати позов не могла.

В судовому засіданні підтвердив ці обставини та вказував, що він до теперішнього часу мешкає у квартирі, яка є предметом цього позову, про будь-яку угоду йому нічого не відомо, та й сама ОСОБА_3 до своєї смерті у 2014р. завжди мешкала у цій квартирі.

Дослідивши матеріали витребуваної апеляційним судом спадкової справи № 94/2014, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , колегія встановила такі обставини.

ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею був зареєстрований та мешкав в цій квартирі її онук ОСОБА_1 (апелянт).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

ОСОБА_1 своєчасно, 27.11.2014р., подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., на підставі якої була відкрита спадкова справа № 94/2014р.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_4 , яка подала своєчасно нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті матері на користь свого сина та онука померлої - ОСОБА_1 .

Даних про інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не містить.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті бабусі ОСОБА_3 , а до спадщини входить спірна квартирі АДРЕСА_1 .

Відтак, його права порушені оскаржуваним рішенням суду, оскільки з визнанням права власності на цю квартиру за ОСОБА_2 , апелянт втрачає право на її спадкування.

Колегією встановлено, що позов у цій справі ОСОБА_2 пред`явив у вересні 2021 року.

Ухвалою Ленінського районного суду від 15.09.2021 відкрито провадження у цій справі.

Також установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до звернення ОСОБА_2 до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією зі сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п.7 ч.1 ст.255 ЦПК).

З аналізу п. 7 ч.1 ст. 255 ЦПК убачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 25 ЦК здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізособи виникає в момент її народження. У випадках, установлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, установлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізособою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізособи припиняється в момент її смерті.

У ст. 26 ЦК визначено, що всі фізособи є рівними в здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізособа має всі особисті немайнові права, установлені Конституцією та цим кодексом. Фізособа здатна мати всі майнові права, що встановлені цим кодексом, іншим законом. Фізособа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією, цим кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізособа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

У ст. 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фіз- та юрособи.

У ч.1 ст. 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізособи, які досягли повноліття, а також юрособи.

Системний аналіз указаних норм права, а також положень чч. 1, 2, 4 ст. 25, ч.1 ст. 26 ЦК та ч. 2 ст. 48 ЦПК дає підстави дійти висновку, що на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Аналіз зазначених норм процесуального права, а також положень чч. 1, 2, 4 ст. 25, ч.1 ст. 26 ЦК та ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність.

В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255 ЦПК).

Норма п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених у пп.1-8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів («Diya 97 v. Ukraine», №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження, оскільки справа не підлягає розгляду в

порядку цивільного судочинства.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Саме такого висновку дійшов ВС у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 20.06.2019 у справі №185/998/16.

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження за позовними вимогами ОСОБА_2 , спрямованими до померлої особи ОСОБА_3 , а також вирішувати їх по суті.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.

Зважаючи на все вище наведене та відповідно до приписів ч. 1 статті 377 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження за позовом ОСОБА_2 у цій справі, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Приймаючи постанову про скасування рішення, апеляційний суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, які підлягаю компенсації апелянту за рахунок позивача у зв`язку з безпідставним пред`явленням позову до суду щодо майна апелянта.

ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2960,18 грн. ( а.с. 70), яку слід стягнути на його користь з ОСОБА_2 ..

Керуючись ст..ст. 255, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Мудрака Дениса Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2021 року у цій справі скасувати та закрити провадження у справі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 960,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Дашковська А.В.

Подліянова Г.С.