Дата документу 20.10.2022 Справа № 335/4536/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/4536/22Головуючий у 1-й інстанції Рибалко Н.І.
Пр. № 22-ц/807/1986/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2022 року про повернення заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви у справі за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі Банк), заінтересована особа: Третя Запорізька державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про забезпечення доказів до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Банк звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 1), в якій просив прийняти заяву до розгляду, витребувати у Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) матеріали спадкової справи № 741 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , для встановлення кола спадкоємців, до яких має бути пред`явлений позов про стягнення заборгованості.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Рибалко Н.І. (а.с. 4).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2022 року (а.с. 5-6) вказану заяву Банку про забезпечення доказів до подання позовної заяви повернуто останньому.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 8-9) просило ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 17).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 23 вересня 2022 року (а.с. 21), дану справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 22).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 («повернення заяви…заявникові»), 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заінтересована особа не скористалась своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу заявника (Банку) у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 26-27).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи Банку вищезазначену заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви, керувався ст.ст. 76, 77, 84, 116, 117, 260, 353 ЦПК України та виходив із такого.

Згідно із частиною першою статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно із частиною третьою статті 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Вимоги, що ставляться до форми та змісту заяви про забезпечення доказів, визначені положеннями статті 117 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 4-5 статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

За змістом наведених норм обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.

Окрім того, аналізуючи зазначені вище положення ЦПК України у зіставленні з вимогами заявника насамперед слід зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Разом з тим, суд першої інстанції, ознайомившись із заявою Банку про забезпечення доказів до подання позовної заяви, дійшов висновку, що заявник не обґрунтував у своїй заяві, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим під час судового провадження за позовом. На думку суду першої інстанції, заявником не наведено жодних обставин, що даний засіб доказування може бути втраченим або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Також не наведено підстав для забезпечення цих доказів відповідно до наведених вище положень ЦПК України.

Крім того, стаття 116 ЦПК України не позбавляє права в майбутньому під час розгляду справи забезпечити вказані в заяві докази під час подання позовної заяви до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про забезпечення доказів до подачі позовної заяви подана без додержання вимог статті 117 ЦПК України, оскільки заявником не наведено достатніх підстав щодо необхідності забезпечення доказів, а також те, що вказані докази можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про забезпечення доказів не обґрунтована та підлягає поверненню заявнику.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає, є помилковою.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що Банк подав вищезазначену заяву про забезпечення доказів:

- у вигляді матеріалів конкретної спадкової справи (фотокопії) № 741, яка вже відкрита Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за кредитним договором від 29.06.2016 року, про що Банку достовірно відомо,

- саме до подачі позову, оскільки Банку потрібна інформація із цієї спадкової справи для того, щоб визначитись із відповідачем (відповідачами) для складання і подачі Банком з дотриманням строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України, позову до суду для стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, якими можуть бути спадкоємці померлого, які прийняли спадщину після смерті позичальника ОСОБА_1 , та обґрунтування саме належності цього відповідача (відповідачів) за позовом Банку;

- в разі наявності відкритої спадкової справи нотаріальна контора мала збирати відповідну інформацію, а саме: робити запити щодо з`ясування наявності:

= будь-яких заповітів спадкодавця на будь-кого,

= інших спадкових справ, які могли бути відкриті після смерті позичника іншими нотаріальними конторами чи приватними нотаріусами,

= спадкового майна (рухоме чи нерухоме, його вартості),

= спадкоємців, у тому числі, що могли прийняти спадщину в поряду ст. 1268 ч. 3 ЦК України, якщо вони були зареєстровані (постійно проживали) на день смерті за однією адресою разом із спадкодавцем,

= тощо;

- і, скоріш за все, нотаріальна контора це робила, і у матеріалах спадкової справи, можливо, міститься інформація, яка допоможе Банку при складанні та подачі майбутнього вищезазначеного позову, навіть, якщо будь-які спадкоємці за законом чи заповітом ніколи не звернуться до нотаріуса (приватного чи державної нотаріальної контори) за прийняттям чи оформленням спадщини після смерті вищезазначеного позичальника),

- проте, інформація про спадкоємців може бути не отримана Банком у подальшому у нотаріальної контори взагалі ніколи, оскільки нотаріальна контора відмовляється надати Банку інформацію саме про вчинені нею нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса (докази останнього відповідь Третьої Запорізької державної нотаріальної контори № 583/02-14 від 05.07.2022 року додавався Банком у додатках до його вищезазначеної заяви суду першої інстанції (а.с. 1 зворот) та були повернуті останнім Банку разом із копією оскаржуваної ухвали),

- крім того, 6-місячний строк для прийняття спадщини у нотаріальному порядку спадкоємцем (спадкоємцями) збіг ще 14.12.2020 року і спадкоємці можуть звернутись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини і потім роками чи ніколи не оформлювати спадщину.

Способами забезпечення доказів є…витребування… доказів… (ст. 116 (Забезпечення доказів) ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 84 ч. 1 ЦПК України (Витребування доказів) учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправи подати клопотання про витребування доказів судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду ..до.. подання позовної заяви (ст. 116 ч. 3 ЦПК України).

Якщо кредитор спадкоємця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину (ст. 1281 ч. 3 ЦК України).

Банк вважає, що при вищевикладених обставинах він може дізнатись про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину після смерті позичальника шляхом забезпечення доказів (витребування матеріалів вищезазначеної спадкової справи (фотокопії) судом у вищезазначеної нотаріальної контори у цій справі до подачі ним відповідного позову до суду.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

У даному випадку Банк, як учасник цієї справи, бажає реалізувати своє право на позов, як позивач, саме до належного відповідача, тобто спадкоємця вищезазначеного позичальника, який є чи вважається в силу вимог закону таким, що прийняв спадщину після смерті останнього.

Відповідно до вимог ст. 12 ч. 5 п. 4 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах, висновок суду першої інстанції про повернення заяви Банку про забезпечення доказів до подання позовної заяви у вигляді матеріалів вже наявної у нотаріальної контори вищезазначеної спадкової справи (фотокопії) є помилковим.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В разі скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про розподіл витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, вирішується у подальшому судом першої інстанції за результатами розгляду справи в порядку, передбаченому ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2022 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 20.10.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.