ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5656/22 Справа № 212/2114/22 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/2114/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2022 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Позивач зауважував на тому, що висновком МСЕК від 19.04.2022 року йому вперше було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % та третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 260 000 грн. без урахування утримань з цієї суми податку з доходів осіб та військового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 230 000 грн.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 2 300 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди до 105 625 грн. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Зазначає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань, а тому підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні.

Вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача.

Апелянт зауважує на тому, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем.

На думку відповідача, судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що складне матеріальне становище та втрата споживачів продукції відповідача виникло не через дії або недбалість відповідача, а через військову агресію Російської Федерації та введенням у зв`язку з цим воєнного стану на всій території України, та неправомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення. Ту невелику частину коштів від реалізації, яку відповідачеві вдається заробити та заощадити, АТ «Кривбасзалізрудком» намагається направити на першочергові витрати: податки та інші обов`язкові платежі, зарплату та середній заробіток працівникам.

При цьому в своїй апеляційній скарзі відповідач ставить питання про відстрочення виконання судового рішення на строк до закінчення військового стану в Україні, оскільки прохання щодо відстрочки виконання рішення суду це не спосіб уникнути відповідачем виконання рішення суду, а навпаки, це організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду, покращення власного фінансового стану.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Кривбасзалізрудком» - Артеменко С.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у період часу з 24.01.2000 року по 18.01.2021 рік працював на підприємстві відповідача за різними професіями та спеціальностями, тобто перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами по справі (а.с.27-34).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 лютого 2022 року, а саме в пункті 17 Акту, зазначено, що професійні захворювання у позивача виникли за таких обставин: працюючи підземним бурильником шпурів на шахті «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 11.09.2000 року по 18.01.2021 року, ОСОБА_1 виконував роботи в підземних умовах шахти з підготовки та буріння шпурів перфораторами, розмічав розташування шпурів у відповідності з паспортом буро підривних робіт, продував, промивав шпури, здійснював заміну коронок, нарощував бурові штанги, виготовляв та збирав пробки у пробурені шпури, виконував роботи з попередження та ліквідації кривизни, аварій та ускладнень у шпурах, перевіряв надійність кріплення робочого, запобіжного та антивібраційного полків, справність кріплення підсічних та інших виробок, періодично, протягом зміни, здійснював оббирання заколів та відшарувань з боків покрівлі виробки, слідкував за ходом буріння, з метою своєчасного виявлення виробничої неполадки з буровим інструментом та вживав заходи з її усунення, по закінченню робіт вимикав бурове обладнання, очищував його від просипів гірничої маси шляхом змивання водою та обдував стисненим повітрям. В підземних умовах шахти не завжди була можливість виконувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого транспорту, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувались фізичними перевантаженнями. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення, підпадав під вплив підвищених параметрів, аерозолю фібро генної дії та шуму, що перевищували нормативні.

19.04.2022 року, позивачу вперше висновким медико-соціально експертної комісії (надалі - МСЕК) визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності - 65%, з яких 35% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, 15 % по туговухості, встановлено третю групу інвалідності з 11 квітня 2022 року до 01 травня 2024 року, дата перегляду 01 квітня 2024 року, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, виробах медичного призначення (а.с.18).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання виникли у позивача під час та внаслідок виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача та погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65 % та його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 лютого 2022 року вбачається, що причинами виникнення професійних захворювань у позивача є робота позивача протягом 20 років 4 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: важкість праці - маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну складала 55 кг при допустимій до 30 кг., перевищувала на 25 кг.; періодичне перебування в незручній або фіксованій позі стоячи 40 % при допустимому до 25 %; періодичне перебування в незручній або фіксованій позі стоячи 20 % при допустимому до 10 %, нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів) 129 разів за зміну, при допустимих 50-100 разів, пил переважно фіброгенної дії - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично - допустиму в 1, 9 рази і складала 3, 8 мг/м3 при ГДК 2, 0мг/м3.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення хронічних професійних захворювань, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи відповідача про те, що виникнення у позивача професійних захворювань відбулося саме внаслідок його дій та щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди безпідставні, оскільки виникнення у позивача хронічних професійних захворювань пов`язане з виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, тривалий стаж роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 28 років 05 місяців, з яких 20 років 04 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 %, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання відповідача на те, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65 % та його визнано особою з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди - 230 000 грн. не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, колегія суддів вважає, що таке клопотання задоволенню не підлягає та зазначає наступне.

Системний аналіз норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено.

З огляду на вищезазначене, посилання заявника і зазначені ним доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції не надало, тоді як, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню й заявлене в апеляційній скарзі клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 ттравня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: