Постанова

Іменем України

04 жовтня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9580/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 29 червня 2022 року

у цивільній справі №361/9652/21 Броварського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа - головний державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольга Василівна,

про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за несвоєчасну її виплату,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, звернулася до суду з позовом, уточненим в подальшому, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 408 355,80 грн за період з 01 березня 2019 року по 01 березня 2020 року, а саме з дня звернення з позовом про стягнення аліментів до суду по день ухвалення судового рішення у тій справі.

Позовні вимоги мотивувала тим, що в неї з відповідачем є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та утримується за її рахунок. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2020 із ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в сумі 2 102 грн 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 20.02.2020, з урахуванням раніше сплачених відповідачем коштів.

На підставі виконавчого листа №361/1298/19, виданого 22.06.2020 Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, головним державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Попик О.В. відкрито виконавче провадження №65204455. У зв`язку з невірним урахуванням державним виконавцем Попик О.В. коштів на утримання матері в суму погашення заборгованості по аліментам на дитину, виникла заборгованість по аліментам на утримання дитини. Відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини впродовж розгляду справи в суді, в результаті чого за період з 20.02.2019 по 29.02.2020 включно, виникла заборгованість.

22 листопада 2021 року від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, в якій ОСОБА_1 зазначила, що загальна сума заборгованості по аліментам за період з 01.02.2019 по 01.03.2020 становить 51 977,75 грн. Розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату по аліментам за період з 01.03.2019 по 01.03.2020 включно, по день пред`явлення позову 27.10.2021становить 408 355,80 грн, загальна сума заборгованості по аліментам з урахуванням неустойки складає 460 333,60 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_4 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у подібних правовідносинах, щодо нарахування неустойки (пені) на заборгованість, яка виникла внаслідок несплати аліментів. Натомість, на думку скаржника, суд безпідставно застосував не чинну Постанову Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Судом не взято до уваги, що державний виконавець належним чином не реагував на неодноразові звернення отримувача аліментів щодо здійснення проведення перерахунку по стягненню аліментів на утримання дитини, у зв'язку з чим така бездіяльність державного виконавця була оскаржена до суду. За наслідками розгляду скарги дії державного виконавця визнано протиправними.

Зазначила, що незважаючи на наявність рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, відповідач самоусунувся від сплати аліментів на дитину з лютого 2019 року по березень 2020 року, у зв'язку з чим і виникла заборгованість зі сплати аліментів, на яку нараховано пеню.

За наведених обставин просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

26 вересня 2022 року представник позивачки - ОСОБА_4 подав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Також, у заяві просив проводити розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_1 , у разі якщо не буде можливості зв'язатися за допомогою програмного забезпечення відеоконференцзв'язку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_4 про участь його в судовому засіданні в режимі відекоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 04.10.2022 суду апеляційної інстанції, представник позивачки ОСОБА_4 на зв'язок в режимі відеоконференції не вийшов. Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеконференції поза межами приміщення суду, переривання зв'язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Зважаючи на заяву представника позивачки - ОСОБА_4 та враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки та її представника ОСОБА_4 .

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року, з урахуванням ухвали від 22.02.2022 про внесення виправлень, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_1 в сумі 2102,00 грн, щомісячно, починаючи з 20.02.2019 і до досягнення дитиною трьох років.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2020 набрало законної сили 10 червня 2020 року.

22 червня 2020 рокуБроварським міськрайонним судом Київської області

видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 16.03.2020 у справі №361/1298/19 про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в сумі 2 102 грн 00 коп.,щомісячно, починаючи з 20.02.2020 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про звернення до примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження. За заявою ОСОБА_1 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №65203158 з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом 22.06.2020.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №65203158, здійсненого державним виконавцем, вбачається, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість станом на 20.05.2021 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання, визначених на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2020.

21 травня 2021 року постановою головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження №65203158 закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з виконанням зобов'язань за виконавчим листом.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно розрахунку заборгованості від 05.07.2021, складеного державним виконавцем, загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_2 на утримання дитини станом на 30.06.2021 складає - 23 865,50 грн, але потребує уточнень. А згідно розрахунку державного виконавця, станом на 30.11.2021 загальний розмір заборгованості у ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дитини становить - 1,78 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2022, у мотивувальну та резолютивну частини рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2020 внесено виправлення, згідно з якими з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 стягнуто аліменти в сумі 2 102,00 грн, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи з 20.02.2019, замість невірно зазначеного в рішенні з 20.02.2020.

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Отже, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2022 набрала законної сили 22.02.2022.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення неустойки (пені), нарахованої на заборгованість зі сплати аліментів, яка, на думку позивачки, виникла на підставі рішення суду про стягнення аліментів від 16.03.2020 за період з лютого 2019 року по березень 2020 року, а саме з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів по день ухвалення судового рішення у тій справі (16.03.2020).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Аналіз вказаної норми, окрім іншого, приводить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникає в особи з підстав, визначених ч. 1 ст. 196 СК України, а саме з дня набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів, тому що розмір аліментів встановлюється саме рішенням суду.

Як вже вказувалося вище та підтверджується матеріалами справи, рішення суду від 16.03.2020 про стягнення аліментів набрало законної сили 10.06.2020. Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів в останнього виникає обов'язок зі сплати аліментів у розмірі, який і визначено рішенням суду.

Оскільки законом передбачено, що аліменти присуджуються з дня звернення до суду, тому у разі не сплати аліментів виникає заборгованість.

Таким чином, обов'язок зі сплати заборгованості по аліментам у ОСОБА_2 за період з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів по день ухвалення судового рішення у тій справі, виник з дня набрання законної сили судовим рішенням про стягнення аліментів, тобто з 10.06.2020, а не з дня пред'явлення позову про стягнення аліментів, як помилково вважає позивачка.

З наведеного слідує, що позивачка всупереч вимог закону помилково вважає, що на заборгованість зі сплати аліментів за період з дня звернення до суду з позовом по день ухвалення рішення про стягнення аліментів має право на отримання пені, та помилково ототожнює поняття виникнення заборгованості по аліментам і виникнення обов'язку зі сплати заборгованості по аліментам.

Так, порядок стягнення заборгованості регламентується Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5).

Зокрема, пунктом 2 Розділу XVI "Особливості виконання рішень про стягнення аліментів" даної Інструкції визначено, що якщо наявна заборгованість зі сплати аліментів за минулий час, виконавець у постанові зазначає про стягнення 50% із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів. Заборгованість за минулий час у таких випадках може бути погашена шляхом звернення стягнення на майно боржника.

Стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши положення ст. 81, 89 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачкою заявлено вимогу про стягнення пені з підстав, визначених ч. 1 ст. 196 СК України, тобто на підставі рішення суду про стягнення аліментів. Оскільки таке рішення набрало законної сили 10.06.2020, то в період з 01.03.2019 по 01.03.2020 не існувало рішення суду, то у відповідача і не існувало обов'язку сплати аліментів у розімірі який заявлено було позивачем.

Коегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції усталеної практики у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду в частині правильного обрахунку розміру пені. Суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених ОСОБА_1 вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, зробив аргументований висновок про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з діями та бездіяльністю державного виконавця щодо невірно обрахованого розміру заборгованості по аліментів.

Однак, дії чи бездіяльність державного виконавця не є предметом розгляду у даній справі, а правомірність чи неправомірність дій державного виконавця з приводу виконання рішення суду здійснюється судом за скаргою сторони виконавчого провадження за правилами, встановленими Розділом VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень". Тому доводи апеляційної скарги щодо дій державного виконавця під час виконання судового рішення про стягнення аліментів не заслуговують на увагу судової колегії.

Колегія суддів звертає увагу, що питання правомірності визначення державним виконавцем як суми аліментів, так і заборгованості за аліментами може вирішуватись як в порядку судового контролю за виконанням судових рішень за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця, так і в порядку пред'явлення позоввних вимог в загальному порядку (постанова Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець