Справа № 308/8221/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2021 року у складі судді Шумило Н.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном ,-

встановив :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому з уточненнями просила зобов`язати відповідача припинити дії, які порушують право спільної власності та користування спільним майном мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме: не чинити перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням коридору (сходовим маршем, що веде до горищного простору) та спільним горищем, відновивши вільний доступ через коридор мансардного приміщення на горище в будь-який день і в будь-яку пору доби (при потребі); усунути перешкоди в користуванні спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей для доступу до спільного коридору та горища; зобов`язати відповідача переобладнати приміщення кухні разом із водо-нагрівним газовим обладнанням, із піддахового приміщення над її спальнею в інше приміщення мансардної квартири №3 , яке є симетричним до приміщення кухні першого поверху (квартира №2 ), тобто в приміщення, де раніше була кухня (та кочегарка автономного опалення кв. №3 ), до реконструкції квартири мансардного типу.

Позов обґрунтовано тим, що в 2017-18 роках, колишній тимчасовий власник квартири АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_3 , за своїм особистим задумом, провів самовільну реконструкцію мансардного приміщення квартири №3 . У вказаному будинку в квартирі №1 проживає позивач. Всі будівничі роботи перепланування виконувалося спішними темпами, так як квартира готувалася для перепродажі. При цьому гр. ОСОБА_3 , що стало відомим згодом, будь-яких дозволів від Інспекції Державного Будівельного Контролю не отримував. Дана квартира №3 розташована на мансардному приміщені одноповерхового будинку, із двома окремими приватними квартирами першого поверху. Тобто, в цілому будинок це три квартири, що мають спільний вхід через веранду першого поверху, на якому дві квартири окремих власників, і дальше із спільного коридору східці сполучають мансардне приміщення квартири відповідачки (квартири №3 ).

Позивач зазначає, що внаслідок внутрішнього перепланування мансардного приміщення квартири №3 , без будь-яких узгоджень, будівельники-аматори розширили геометричні розміри квартири-мансарди за рахунок коридорного проходу загального користування на горище, (що становить 10 кв.м самовільно захопленої площі), а також шляхом демонтажу, в супереч вимог Державних Будівельних Норм здійснено переміщення приміщень: кухні, кладової, житлової кімнати, за рахунок входу, чим ліквідовано вільний доступ до допоміжного приміщення простору горища будинку. В наслідок цієї, самовільно захопленої площі облаштували велику кухню мансардної квартири №3 над спальною кімнатою квартири позивача та прямо над її вікном вмонтували турбо-водообігрівач та газову плиту, що є явним грубим порушенням вимог ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція, ремонт, реставрація об`єктів будівництва». При цьому жодних офіційних матеріалів, які б містили відомості про те, що були отримані всі необхідні дозволи на проведення реконструкції квартири-масандри та мешканці-співвласники цього будинку надавали згоду на це не існує.

Вказано, що внаслідок реконструкції її та інших жильців будинку позбавлено можливості будь-яким чином користуватися приміщенням горища, котре є в спільному користуванні і залишається ним по факту згідно норм Закону. Однак, потрапити туди не можливо. Суть в тому, що захопивши (без будь-яких узгоджень) прохід на загальне горище, вільний вхід для мешканців будинку знищено, та обладнано окремо висувну драбину в центральній частині коридору квартири ( №3 ), до того ж вхідну частину на площадку перед коридором квартири №3 (доступ до дверей входу на горище) замуровано, вмонтовано масивні металеві двері і самовільно приєднано до об`єму квартири №3 . Таким, чином реконструйована квартира в мансардному приміщені переобладналася в квартиру з «власним особистим» горищем, котре не входить в план квартири Відповідачки, не продавалося разом із квартирою і не могло продаватися так як є спільною власністю всіх жильців будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що діючою на той період часу Інспекцією Держбуд контролю, гр. ОСОБА_3 , був притягнутий до адміністративної відповідальності, а також він зобов`язався відновити місце розташування кухні симетрично до приміщення кухні квартири №2 (тобто кухня над кухнею). Також, ОСОБА_3 , гарантував, що для задоволення потреб у користуванні приміщенням горища загального користування іншими співвласникам він обладнає лаз прямо із коридорних бетонованих сходів (загального користування), котрі сполучають перший поверх із приміщенням горища над вбудованою мансардою кв. АДРЕСА_4 , та слугували б за своїм призначенням вільному доступу на горище мешканцями цього будинку. Позивач зазначає, що перенесення приміщення кухні згідно вимог ДБН та обладнання вільного доступу до приміщення загального користування - горища, тепер, є обов`язком відповідачки гр. ОСОБА_2 , оскільки, набувши право власності на реконструйовану мансардного типу квартиру №3 , Відповідачка набула гарантованого Конституцією України обов`язку: «Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству». Вказує, що відповідач, без будь-яких на те правових підстав привласнила собі те, що згідно Договору купівлі-продажу не купувала, тобто спільне горище включаючи сходи спільного користування, котрі є проходом на горище і до мансардної квартири. Вважає, що самочинно перебудована та приєднана частина технічної частини будинку спільного користування(горища) та добудова обмежувальної стіни до площадки разом із сходовим маршем до горищного простору є нічим іншим, як самовільне будівництво і, будь-яких прав власності у відчужувача квартири №3 ОСОБА_3 , на це не було, а Відповідачка та члени її сім`ї відповідно не набули.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявлених вимог, не надав їм належної правової оцінки та неправомірно відмовив у задоволенні заявлених вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін,посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2016 року, спадкова справа №97/2016р, зареєстроване в реєстрі за №1-138, серії НАТ №713502 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна ОСОБА_5 , 1988 р.н.. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/3 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_6 , що належала померлій на праві приватної спільної часткової власності. Зазначена квартира з двох кімнат, житловою площею 34,4 кв.м, загальною площею 49,7 кв.м, розташована на першому поверсі двоповерхового житлового будинку (Т.1, а.с.202).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., зареєстрованого в реєстрі за №157, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купила належну продавцям на праві спільної часткової власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 79,1 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 33,2 кв.м. (Т.1, а.с.183).

У заявленому позові позивач просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 припинити дії, які порушують право спільної власності та користування спільним майном мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме: не чинити перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням коридору (сходовим маршем, що веде до горищного простору) та спільним горищем, відновивши вільний доступ через коридор мансардного приміщення на горище в будь-який день і в будь-яку пору доби (при потребі); усунути перешкоди в користуванні спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей для доступу до спільного коридору та горища; зобов`язати відповідача переобладнати приміщення кухні разом із водо-нагрівним газовим обладнанням, із піддахового приміщення над її спальнею в інше приміщення мансардної квартири №3 , яке є симетричним до приміщення кухні першого поверху (квартира №2 ), тобто в приміщення, де раніше була кухня (та кочегарка автономного опалення кв. №3 ), до реконструкції квартири мансардного типу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_4 згідно договору дарування від 30.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., подарувала ОСОБА_7 , за якою здійснено державну реєстрацію права власності на дане майно, що стверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 282648563.

Таким чином, як на момент звернення позивача з позовом до суду (18 серпня 2020 року), так і на час розгляду справи та ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору, відповідач ОСОБА_2 не була власником даної квартири.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі N 344/16101/17 (провадження N 61-9395св20) та від 16 червня 2021 року у справі N 752/3612/19 (провадження N 61-1129св20).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18) та від 26 лютого 2020 року у справі N 304/284/18 (провадження N 14-517цс19).

Відповідно до ч.2,3 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тлумачення ст. 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У спірних правовідносинах відповідач ОСОБА_2 не повинна відповідати за пред`явленим позовом, оскільки обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві, яким є власник квартири 3 ОСОБА_7 .

Позивач у цій справі клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла.

Суд не вправі встановлювати факти, робити висновки по суті спору за неналежного суб`єктного складу учасників та вирішувати питання про права і обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.

Натомість, суд першої інстанції розглянув справу по суті у неналежному суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.

Таким чином позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Оскільки справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб`єктному складу, в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідача в порядку ст. 51 ЦПК України, а відтак виходячи з повноважень апеляційного суду, рішення суду першої інстанції згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад сторін.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 48, 51, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2021 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 31 березня 2022 року.

Головуючий :

Судді: