Справа № 299/2527/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунич М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Виноградівського геріатричного пансіонату на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Левко Т.Ю., за позовом ОСОБА_1 до Виноградівського геріатричного пансіонату про визнання незаконним наказу щодо звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

13.08.2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бора Ю.В., звернувся до суду із позовною заявою до Виноградівського геріатричного пансіонату про визнання незаконним наказу щодо звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, з 03.04.2017 року ОСОБА_1 працює у Виноградівському геріатричному пансіонаті та обіймає посаду завідуючого відділення паліативно-хоспісного догляду. Та наказом №32 від 07.08.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » Виноградівським геріатричним пансіонатом його було звільнено з роботи за п.7 ст.40 КЗпП України у зв`язку з появою на роботі у нетверезому стані. Зазначає, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності здійснено у відсутності правових підстав, а рішення роботодавця є формальним та вчинене внаслідок упередженого ставлення до нього зі сторони керівництва закладу. Підставами прийняття оскаржуваного наказу слугував акт про перебування на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння від 06.08.2020 року та протокол засідання профспілкової організації за №7 від 07.08.2020 року. Згаданий акт фіксації складається за участі адвоката Сливка Ю.Ю., який діє на підставі договору і заступника директора та інженера по техніці безпеки, що є свідченням прямого умислу роботодавця на визначення вже винних його дій по наявності ознак алкогольного сп`яніння. Підтвердженням такого його стану відповідач вважав наявність різкого характерного запаху алкоголю, нерівність ходи, беззмістовна та заплутана поведінка з поганою вимовою слів. Вказані критерії такої оцінки є загальними поняттями та спростовуються наступним: запах алкоголю є сумісним з запахом спирту, який міститься в дезінфікуючих засобах, що в умовах складної епідеміологічної ситуації в обов`язковому порядку використовуються медичним персоналом як засіб індивідуального захисту. Крім того, враження вживання алкоголю могли спричинити залишкові явища вживання позивачем імуннотропних препаратів на спиртовій основі, яке ним здійснюється постійно, оскільки він перебуває в групі ризику як по віковій складовій, так і за професійною діяльністю. Акт фіксації складався в службовому кабінеті завідуючого відділення паліативно-хоспісного догляду ОСОБА_1 , за таких обставин вказівка осіб, які складали цей акт, на нерівну ходу позивача є сумнівною, оскільки весь цей час ОСОБА_1 перебував за своїм робочим столом і такі ознаки алкогольного сп`яніння навіть умовно не могли бути виявлені представниками роботодавця. Також відповідач вказує на беззмістовну та заплутану розмову ОСОБА_1 , хоча в умовах, коли до працівника на робоче місце без жодних на те передумов заходить керівний склад закладу, адвокат як представник роботодавця, співробітники поліції, які безпідставно звинувачують особу в перебуванні у нетверезому стані, є очевидним та повністю допустимим певне емоційне напруження людини у такій стресовій ситуації, душевне хвилювання. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я не відмовлявся, а наполягав на належному його проведенні, а саме - надання роботодавцем відповідного направлення. Але з метою уникнення подальшої відповідальності за здійснення безпідставних звинувачень, керівництво геріатричного пансіонату не захотіло офіційно спрямувати свого працівника на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. По завершенні робочого часу позивач сам пройшов медичне освідчення на стан сп`яніння та отримав негативний результат. Крім цього звільнення позивача з роботи проведено без попередньої згоди первинної профспілкової організації - Закарпатського територіального профспілкового об`єднання працівників соціальної сфери, членом якої є позивач, що є порушенням вимог ст. 43 КЗпП України. Такі неправомірні дії відповідача пов`язуються позивачем з упередженим ставленням роботодавця до нього, що доводиться судовим рішенням від 28.07.2020 року у справі №299/1707/20. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Виноградівського геріатричного пансіонату №32 від 07.08.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити позивача на роботі у Виноградівському геріатричному пансіонаті на посадах завідуючого відділення паліативно-хоспісного догляду та лікаря - анестезіолога (0,5 ставки) і стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу - з дати звільнення по день фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Виноградівського геріатричного пансіонату № 32 від 07.08.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі у Виноградівському геріатричному пансіонаті на посадах завідуючого відділення паліативно-хоспісного догляду та лікаря-анестезіолога (на 0,5 ставки). Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Заперечуючи доводи рішення суду, Виноградівський геріатричний пансіонат подав апеляційну скаргу доводи якої зводяться до того, що висновки суду вважає незаконними та необґрунтованими, які зроблено за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, за неправильного дослідження й оцінки поданих доказів та не встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи.

Поява ОСОБА_1 на робочому місці в нетверезому стані, свідчить про вчинення ним порушення трудового законодавства. Даний факт підтверджується актами, доповідними записками, показами свідків, а також пасивною та байдужою поведінкою самого позивача в частині безпідставної відмови від проходження медичного огляду. Суд безпідставно відхилив покази багатьох свідків - працівників пансіонату, які були очевидцями перебування позивача в сп`янілому стані, та при цьому були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, лише на тій підставі, що такі мають неприязні відносини до позивача. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду в присутності працівників поліції та працівників пансіонату. Самостійне проходження позивачем медичного огляду на стан сп`яніння через вісім годин після виявлення перебування у сп`янілому стані не має жодного правового значення, оскільки запах і симптоми сп`яніння через такий проміжок часу проходять. Первинна профспілкова організація Виноградівського геріатричного пансіонату, яка прямо підпорядкована Закарпатському територіальному профспілковому об`єднанню працівників соціальної сфери, діє відповідно до чинного законодавства без статуту юридичної особи та за відсутності печатки. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган, ч.6 ст.43 КЗпП України. А звідси, звільнення позивача відбулось за попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої він є, так-як з нього стягуються членські внески. Суд першої інстанції безпідставно як на підтвердження факту наявності неприязних відносин взяв до уваги колективне звернення працівників пансіонату. Оскільки таке констатує реальне відношення ОСОБА_1 до підлеглих та їх бажання в такий спосіб спонукати керівництво даного закладу вжити міри для створення їм належних та безпечних умов виконання ними своїх функціональних обов`язків. Для звільнення працівника з роботи за появу на роботі в нетверезому стані достатньо одноразового вчинення такого порушення трудової дисципліни та підтвердженням такого факту слугує медичний висновок за результатами такого огляду працівника, а також акт складений керівництвом за участі третіх осіб. Беручи до уваги вищенаведене, відповідач стверджує, що звільнення позивача було здійснено у законний спосіб, так-як було отримано згоду на звільнення від профспілкового органу, надано можливість працівнику на проходження медичного огляду, надано можливість на написання пояснення, та здійснено фіксацію порушення в доповідних записках, актах і зверненні до правоохоронного органу.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 липня 2021 року дану цивільну справу повернуто до Виноградівського районного суду для ухвалення додаткового рішення у справі.

Додатковим рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2021 року стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 136.027,08 гривень. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 8.276,78 гривень.

Адвокат Бора Ю.Ю., що діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відхилити апеляційну скаргу та залишити в силі рішення суду. При цьому посилався на те, що допитані судом свідки зі складу медичного персоналу відповідача є підлеглими позивача, які повідомили суду про конфліктний характер службових відносин з безпосереднім керівником через невдоволення його методами роботи та виробничих вимог. Дані свідки показали, що завідувач відділенням вчасно виконував свої функціональні обов`язки. Хоч керівництво геріатричного пансіонату і стверджувало, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, проте від роботи не був відсторонений, а продовжував виконувати свої посадові обов`язки на робочому місці до 19.48 год. Очевидним є те, що безпосереднє виконання посадових обов`язків позивачем у стані явного алкогольного сп`яніння було б неможливим. Допитаний інженер з техніки безпеки ОСОБА_2 показав, що необхідності відсторонення ОСОБА_1 від роботи не було, та відповідних вказівок від директора пансіонату не отримував. На освідчення не хотів йти без направлення керівника так-як переживав за те, що в такому випадку може бути звільнений за прогул. І тільки під час обідньої перерви без направлення самостійно приїхав до КНП «Виноградівська районна лікарня» для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Де черговий лікар приймального відділення повідомив, що для проведення такого огляду необхідно надати направлення керівника установи. Повернувшись на робоче місце повідомив керівника геріатричного пансіонату про необхідність надання направлення на медичний огляд. Тоді директор пансіонату ОСОБА_3 зателефонувала головному лікарю районної лікарні, який підтвердив таку вимогу, але і за цієї обставини відмовилась надавати направлення для проходження медичного огляду працівника на стан сп`яніння. Будучи допитаною ОСОБА_3 підтвердила у судовому засіданні дану обставину. З боку працівників поліції, які прибули в геріатричний пансіонат на виклик директора до нього не мали жодних зауважень та на медичний огляд його не спрямовували і не зупиняли, коли поїхав до лікарні щоб провести медичний огляд на стан сп`яніння. Погодження звільнення працівника відбулось не виборним профспілковим органом Виноградівського геріатричного пансіонату, а відділенням профспілкового комітету паліативно-хоспісного догляду створеного самим же роботодавцем згідно наказу № 53 від 20.11.2019 року «Про створення первинної профспілкової організації відділення «Хоспіс».

Виноградівський геріатричний пансіонат подав відповідь на відзив в якій зазначає, що покази свідків базувалися на фактичних обставинах, були правдивими та таким, які відповідають дійсності, що підтверджується присягою. З метою уникнення можливих непорозумінь у відносинах з позивачем директор пансіонату викликала наряд поліції для встановлення або спростування факту перебування на робочому місці лікаря ОСОБА_1 в нетверезому стані, а тому не був відсторонений від роботи. По прибуттю поліції лікар ОСОБА_1 сидів на своєму робочому місці та на пропозицію пройти тест на освідчення алкогольного сп`яніння, відмовився. Під час розмови спостерігались такі ознаки алкогольного сп`яніння як різкий запах алкоголю, нерівна хода, набряк обличчя, почервоніння очей, беззмістовна та плутана розмова. Та об 11год.30хв. очевидцями події було складено акт про перебування у стані алкогольного сп`яніння лікаря ОСОБА_1 та повідомлено його з яким ознайомився, але відмітку не проставив. Керівництво пансіонату практично весь день перебувало з ОСОБА_1 щоб вирішити виниклу ситуацію з приводу його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а тому не виконував жодних посадових обов`язків. Доказ, а саме наказу № 53 від 20.11.2019 року яким частково обґрунтовується апеляційна скарга було додано відповідачем до суду першої інстанції. Зазначений доказ є розпорядчим документом пансіонату, який встановлює те, що первинна профспілкова організація Виноградівського геріатричного пансіонату відділення «Хоспіс» входить до складу Закарпатського територіального профспілкового об`єднання працівників соціальної сфери.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає що така не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступними доводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересів.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 80 цього ж Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правових висновків, які полягають у тім, що факт знаходження позивача на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння відповідачем не доведений, тоді як обов`язок доведення такого факту лежить саме на ньому, а тому відсутні підстави для звільнення позивача з роботи за ознаками п. 7 ст. 40 КЗпП України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, так-як такий відповідає обставинам справи з огляду на наступні доводи.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 з 03.04.2017 року працює у Виноградівському геріатричному пансіонаті та обіймає посаду завідуючого відділення паліативно-хоспісного догляду.

Та наказом №32 по Виноградівському геріатричному пансіонату від 07.08.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » його було звільнено з роботи з підстав п.7 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з появою на роботі у нетверезому стані.

Підставами для винесення наказу слугували наступні документи: акт про перебування на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння від 06.08.2020 року; акт про отримання акту фіксації від 06.08.2020 року; лист ОСОБА_1 завідувачу відділення паліативно-хоспісного догляду Виноградівського геріатричного пансіонату про надання особистих пояснень № 155 від 06.08.2020 року; акт про відмову надання письмових пояснень від 06.08.2020 року; лист до голови первинної профспілкової організації № 157 від 06.08.2020 та протокол засідання профспілкової організації №7 від 07.08.2020 року.

Виходячи із загальних вимог зазначених в п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Тобто, щоб звільнити працівника за ознаками наведеними в п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавцю насамперед слід зібрати достатні докази перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Перш ніж аналізувати та давати оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів вважає, що доречним буде зазначити про наявність обставин, які вказують на те, що з боку керівництва Виноградівського геріатричного пансіонату має місце вжиття за будь-яких обставин до позивача заходів дисциплінарного характеру, які б у подальшому давали підстави для звільнення такого із займаної посади. Дану обставину упередженого ставлення роботодавця до свого працівника, позивач доводить постановою Закарпатського апеляційного суду від 03.02.2021 року. Крім цього між позивачем та медичними працівниками відділення «Хоспіс» існує конфлікт з приводу морально-психологічного стану та етичних стосунків у колективі. Ба більше, на момент апеляційного розгляду, як пояснив позивач, зараз не працює у відділенні паліативно-хоспісного догляду Виноградівського геріатричного пансіонату через реорганізацію такого.

Як слідує зі змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з даних приписів, колегія суддів встановила, що роботодавець у підтвердження обставин перебування позивача у стані сп`яніння на робочому місці в переважній своїй більшості покликається на покази свідків, які на його думку, беззаперечно підтверджують дану обставину.

Проте на думку колегії суддів такі покази свідків не можна визнати неупередженими та об`єктивними з огляду на таке.

Доведеною обставиною є те, що ОСОБА_1 займав посаду завідуючого відділення паліативно-хоспісного догляду у Виноградівському геріатричному пансіонаті. У зв`язку з напруженими стосунками між ОСОБА_1 та медичними працівниками відділення «Хоспіс» внаслідок морально-психологічного стану в колективі було на ім`я директора геріатричного пансіонату подано 12.03.2020 колективну заяву, яку підписало 17-ть працівників відділення «Хоспіс» про вжиття заходів до завідуючого відділенням ОСОБА_1 так-як відмовляються працювати під його керівництвом. Листом Департаменту соціального захисту населення Закарпатської ОДА від 26.03.20 було рекомендовано провести засідання профспілкового комітету Виноградівського геріатричного пансіонату з розгляду колективного звернення з приводу неетичної поведінки та професійних дій (на їх думку) ОСОБА_4 та у випадку підтвердження фактів вжити до останнього заходи дисциплінарного впливу (догана), а також зменшити розмір надбавки за високі досягнення.

Допитані у судовому засіданні свідки, окрім ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , повідомили що перебували з ОСОБА_1 у конфліктних і неприязних відносинах, а тому такі свідчення не можна визнати об`єктивними та беззаперечними.

Отож, медичний та молодший персонал відділення «Хоспіс» мали обґрунтовану зацікавленість щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності через неодноразові особисті конфлікти, а звідси дана обставина не виключає їх упередженість, що дає підстави колегії суддів віднестись критично до таких свідчень як до не безсторонніх. А факт попередження таких про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень не є визначальним, оскільки, сам по собі не спростовує наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості та об`єктивності таких показів.

ОСОБА_1 пояснив колегії суддів, що зараз не працює через ліквідацію відділення «Хоспіс». На освідчення не хотів йти без направлення керівника так-як переживав за те, що в такому випадку може бути звільнений за прогул. Під час обідньої перерви самостійно приїхав до КНП «Виноградівська районна лікарня» для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Де черговий лікар приймального відділення повідомив, що для проведення такого огляду необхідно надати направлення керівника установи. Повернувшись на робоче місце повідомив директора геріатричного пансіонату про необхідність надання направлення на медичний огляд. Тоді ОСОБА_3 зателефонувала головному лікарю районної лікарні ОСОБА_8 , який підтвердив таку вимогу, але і за цієї обставини відмовилась надавати направлення для проходження працівником медичного огляду на стан сп`яніння. Будучи допитаною у судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_3 підтвердила дану обставину. При цьому говорила, щоб їхав на освідчення в іншу районну лікарню у м. Іршава або м. Хуст бо місцевій лікарні недовіряє. З боку працівників поліції, які прибули в геріатричний пансіонат на виклик директора, до нього не було жодних зауважень. Запропонували пройти освідчення, проте алкотестеру не мали та на медичний огляд не приводили і не зупиняли, коли позивач сам за кермом поїхав до лікарні щоб провести медичний огляд на стан сп`яніння. Після роботи поїхав ще раз до районної лікарні, де йому на власну вимогу провели медичний огляд на стан сп`яніння.

З пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 примусово не доставлявся до лікарні та йому не надавалось направлення для проходження обстеження на стан сп`яніння. Від роботи у той день не відсторонявся.

Також листом КНП «Виноградівська РЛ» від 01.04.21 за №697 підтверджується той факт, що Виноградівський геріатричний пансіонат не звертався 06.08.21 до КНП «Виноградівська РЛ» з проханням провести медичний огляд на стан сп`яніння лікаря ОСОБА_1 , а такий огляд було здійснено за власної ініціативи 06.08.21 по самозверненню.

Із сказаного можна дійти до такого, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду в районній лікарні. Ба більше, в обідню перерву туди сам поїхав, але йому було відмовлено у такому освідченні без відповідного скерування роботодавця. Тобто, позивач скористався добровільно своїм правом на медичне обстеження і бажав таке пройти, але небажання роботодавця видати направлення на таке освідчення перешкодило спеціалізованому закладу встановити чи перебував позивач на той момент у стані алкогольного сп`яніння.

Законодавство не містить чіткого порядку фіксування факту перебування працівника в нетверезому стані. Зазвичай таке освідчення працівника здійснюється спеціалізованою установою за направленням роботодавця, що раніше було врегульовано «Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів» від 24.02.1995р. за №114/38/15-36-18, яка втратила чинність. А зараз чинною є «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 року № 1452/735, яка регулює такий порядок виявлення ознак сп`яніння тільки стосовно водіїв. Та не дивлячись на це, освідчення працівника на стан сп`яніння відбувається таки за направленням роботодавця, який стверджує про перебування працівника в стані сп`яніння.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позаяк директор Виноградівського геріатричного пансіонату ОСОБА_3 усумнилась в фізичному стані ОСОБА_1 і при цьому не видала на його вимогу відповідного скерування (направлення) для проходження обстеження щодо встановлення перебування працівника в стані алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, якому надається право проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, то долучений до матеріалів справи акт фіксації перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння від 06.08.2020, який складено особами, що не мають спеціальних медичних знань, тобто не фахівцями у сфері медичного огляду не можна визнати допустимим та достатнім доказом, яким беззаперечно встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Як передбачено ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 7 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, ч.1. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником, ч.2. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено, 3.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган, ч.6.

Розгляд заяви директора Виноградівського геріатричного пансіонату ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_1 з роботи з підстав передбачених п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було подано до Профспілкового комітету відділення паліативно-хоспісного догляду Виноградівського геріатричного пансіонату.

Зі змісту протоколу №7 від 07.08.2020 року зборів Профспілкового комітету відділення паліативно-хоспісного догляду м. Виноградів убачається, що головою зборів була ОСОБА_9 , секретарем зборів була ОСОБА_10 і член ревізійної комісії ОСОБА_11 та були присутні з молодшого медичного персоналу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , а також був присутній ОСОБА_1 . Зазначений склад профспілкового комітету та присутні особи перебувають з ОСОБА_1 у конфліктній ситуації внаслідок морально-психологічного стану в колективі. Оскільки члени профспілкового комітету мали обґрунтоване підґрунтя внаслідок неприязних стосунків для реального притягнення ОСОБА_1 роботодавцем до дисциплінарної відповідальності, то дана обставина ставить під сумнів їх неупередженість при вирішенні даного питання, а тому не могли прийняти об`єктивне рішення по заяві директора геріатричного пансіонату.

Зазначена обставина також є свідченням того, що як керівництво Виноградівського геріатричного пансіонату так і колектив відділення паліативно-хоспісного догляду діяли відносно ОСОБА_1 упереджено, що в результаті за своєю сукупністю призвело до повторного безпідставного притягнення його до дисциплінарної відповідальності. А по факту на час апеляційного розгляду даної справи значиться непрацюючим через здійснення Виноградівським геріатричним пансіонатом реорганізації відділення паліативно-хоспісного догляду.

Встановлені обставини у своїй сукупності не надають правових підстав стверджувати колегії суддів про те, що Виноградівським геріатричним пансіонатом беззаперечно доведено факт перебування ОСОБА_1 на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, а на припущеннях такі висновки не можуть ґрунтуватись.

А звідси, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог вирішено правильно, а тому підлягає залишенню без змін, тоді як доводи апеляційної інстанції підлягають відхиленню як такі, що не спростовують вище викладених мотивів.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Виноградівського геріатричного пансіонату, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 04 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач :

Судді :