Справа № 333/7604/21
Провадження № 2/333/1320/22
15 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого-судді Кулик В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу № 333/7604/22 за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Косякової Зої Миколаївни до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29.10.2021 року представник позивача адвокат Косякова З.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить усунути позивачу перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на нерухоме майно набуто відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Співвласником 1/3 частки зазначеного будинку є ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.04.1972 року. Зазначену 1/3 частка житлового будинку знесена внаслідок її знищення, що підтверджується записом в технічному паспорті на будинок.
В спірному будинку тривалий час не проживає, але залишається зареєстрованим брат власника відповідач по справі.
Позивач після отримання спадщини неодноразово пропонував відповідачу самостійно вирішити питання щодо зняття його з реєстрації, але до цього часу відповідач з реєстраційного обліку в спірному будинку не знявся.
Наявність реєстрації відповідача в належному позивачу будинку впливає на розмір комунальних послуг, які позивач змушений сплачувати. Крім того, наявність зареєстрованого в будинку відповідача перешкоджає позивачу отримати субсидію по сплаті комунальних послуг, оскільки відсутні довідки про його майновий стан.
Ухвалою від 02.11.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Косякова З.М. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені судом своєчасно та належними чином, до суду представником позивача надано заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.2015 року ОСОБА_1 успадкував 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що зареєстровано Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою за № 4-240 (а.с. 3)
Право власності на вказану частину будинку було зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4, зворот).
Інша 1/3 частина будинку АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 , яка була знесена, що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 5-6, зворот).
Судом встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 21.05.2002 року і по теперішній час.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідача за адресою будинку позивача, яка є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, вимагає від нього додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у будинку.
Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача такими, що втратив право на користування житловим приміщенням.
У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які би свідчили про наявність правових підстави для реєстрації відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, судове рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, на вимогу позивача, може бути підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання у спірному приміщенні.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 461/3031/14-ц (провадження № 61-805 св 17). А, відповідно до ст. 13 ч. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265, 280, 282, 354 ЦПК, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Косякової Зої Миколаївни до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик