Номер провадження: 22-ц/813/8058/22
Справа № 501/1871/22
Головуючий у першій інстанції Тордія Е.Н.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів :

Головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач)

суддів Ігнатенко П.Я.,

Полікарпової О.М.

секретар Трофименко О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського районного суду Одеської області від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, який 31 жовтня 2019 року припинив із ним трудовий договір за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року у справі № 501/4356/19, залишеним без змін апеляційним судом, його позов задоволено, визнано незаконними і скасовано накази ДП Морський торговельний порт Чорноморськ, поновлено його на посаді начальника 2 терміналу, стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.11.2019 по 18.02.2021 в розмірі 216588,24 грн та судові витрати у справі.

Отримавши постанову апеляційного суду 05.05.2022 року, і порівнюючи її зі змістом рішення суду першої інстанції, він зосередив увагу на арифметичних складових розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчисленого виходячи із його заробітної плати за два останні місяці роботи (вересень-жовтень 2019року) у розмірі 10 184,40 грн на підставі бухгалтерської довідки Підприємства № 625 від 20.02.2020 року.

При цьому, він згадав, що 19.01.2022 року ДП МТП Чорноморськ надіслало на його адресу листа № 32/06-23-С-93 від 13.01.2022 з таблицею помісячного донарахування заробітної плати у період з 01.07.2018 по листопад 2019, здійсненого на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 по справі № 501/2342/19, надбавки за особливий характер роботи та індексацію за період з 01.07.2018 по 11.11.2019 року, що в свою чергу потягло перерахування інших виплат, які обчислюються виходячи із розміру заробітної плати за попередній період.

Зазначає, що у бухгалтерській довідці № 625 від 20.02.2020 року, яка була покладена в основу розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не було враховано до розміру заробітної плати за останні два місяці перед його звільненням (вересень-жовтень 2019) надбавку за виконання особливо важливої роботи та індексації, тому заробітна плата за вказаний період підлягає коригуванню, як і сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.11.2019 року по 18.02.2021 року.

З урахуванням вказаних доплат, його заробіток за вересень, жовтень 2019 року становить відповідно 16709,71 грн і 8120,51 грн, при цьому середньоденний заробіток становить 827,67 грн і за період з 12.11.2019 року по 18.02.2021 року повинен становити 827,67 грн *319 = 264 026,73 грн, а не 216 588,24 грн, як визначив суд відповідно до довідки № 625 від 20.02.2020 року.

Позивач вказує, що такі обставини йому не були раніше відомі, а відкрилися після 05.05.2022 року, згідно нового розрахунку йому здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не у повному обсязі.

Посилаючись на приписи частини 2 статті 235 КЗпП України , просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.11.2019 року по 18.02.2021 року у розмірі 47 438,49 грн ( 264 026,73 грн 216 588,24 грн).

Ухвалою Іллічівського районного суду Одеської області від 11 серпня 2022 року провадження у справі закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок розгляду, ухвалення рішень просив її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначає, що без дослідження судом наданих ним доказів, які не досліджувалися при розгляді справи №501/4356/19 унеможливлено належну реалізацію прав учасників процесу, передбачених ст.43 ЦПК України і це є обмеженням доступу до правосуддя.

У справі № 501/4356/19 він не знав про існування певних доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому вважає, що підстави позову у вказаній справі були інші, ніж у цій справі (№501/1871/22), однак вони судом не враховані і не досліджені, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу на момент розгляду даної справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, законність і обґрунтованість судового рішення колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто із ДП Морський торговельний порт Чорноморськ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.11.2019 по 18.02.2021 в розмірі 216 588,24 грн , здійснено розподіл судових витрат. (а.с.28-61). Рішення суду набрало законної сили та виконано. (а.с.19-24,64-65).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначаючи розмір такого заробітку, суд першої інстанції керувався статтею 235 КЗпП України, статтею 27 Закону України Про оплату праці, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передували звільненню , відповідно до довідки, наданої відповідачем № 625 від 20.02.2020 року, визначив його у розмірі 216 588,24 грн (а.с.68).

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції вважав, що наявний спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, як і у справі № 501/4356/19, з приводу якого 18 лютого 2021 року Іллічівським районним судом вже вирішено спір.

Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, що набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Аналогічний за змістом висновок зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» та від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Предмет спору, як у справі № 501/4356/19, так і у даній справі - № 501/1871/22 є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.11.2019 року по 18.02.2021 року. Підставами позову в обох зазначених справах є незаконність звільнення позивача з займаної посади і оплата вимушеного прогулу, стаття 235 КЗпП України. Сторони у справах №501/4356/19 і № 501/1871/22 є ті самі ОСОБА_1 і ДП Морський торговельний порт Чорноморськ. Позивач, у даній справі, зазначає не нові підстави позову, а посилається на нові докази розміру його заробітної плати, яка була покладена в основу розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі № 501/4356/19, фактично не погоджуючись із рішенням суду у зазначеній частині, що є підставою для апеляційного оскарження вказаного рішення у відповідній частині.

Наведені скаржником правові висновки Верховного Суду не дають підстав вважати неправильним висновок суду першої інстанції у зазначеній справі, а ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, не містять нові факти чи засоби доказування, а грунтуються на власному тлумаченні позивачем норм процесуального права , що регулюють порядок вирішення питання про закриття провадження у справі, тому підлягають відхиленню і залишення судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Іллічівського районного суду Одеської області без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції Верховного Суду.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : П.Я.Ігнатенко

О.М.Полікарпова